Revista Musical Catalana. Núm. 284 Juny 2008
Editorial: Arran d'una exposició / PANORAMA Temporada OBC 2008-09. Entre la impersonalitat i el respecte a l'economia. Jaume Comellas / Festival Castell de Peralada 2008. Masur, Flórez i Frühbeck de Burgos, figures destacades. RRMC / Temporada Concerts Simfònics al Palau 2008-09. Els germans Claret i l'Orfeón Donostiarra, protagonistes. RRMC / La ferma claridivència de Delfí Colomé. En record de Delfí Colomé. Josep Pasqual i Domènec González de la Rubia / Dietari d'un crític en excedència. Aquell 18 de maig. Antoni Batista / Mikrokosmos: Final de curs. Pere Artís / Del seu affm.: Sr. Joan Guinjoan. Jaume Comellas / Impromptu: La contemporaneïtat, un error de terminologia?. Francesc Taverna-Bech / Tangents: L'Òpera?. Jordi Maluquer / Ars Subtilior: Plantant llavors. Xavier Chavarria / Cobla: Congrés de (tota?) música de Catalunya. Josep Pasqual / Crítiques: F. Taverna-Bech, Lluís Trullén, Mercedes Conde Pons, Xavier Chavarria, Josep Barcons i Josep Pasqual / L'Escola coral de l'Orfeó Català convoca proves d'admissió / TEMA Mitologia clàssica i música. Els mites clàssics a la lírica / La música dels mites. Jaume Creus / MUSICALIA Micaela Carosi. Una soprano cent per cent made in Itàlia. Mercedes Conde Pons / El mes de juny a l'abast. Josep Carreras, recital al Liceu. Òperes de Gerhard i Pedrell, recuperades al Liceu. Wiener Symphoniker amb Fabio Luisi. Joves pianistes interpreten Beethoven. Wagner i Orff amb els cors del Palau. Estrena de Salvador Pueyo. Quartet Casals. Òpera de cambra d'Alberto García Demestres.Jaume Comellas i Mercedes Conde Pons / Luisa Miller: Un Verdi a l'ombra dels grans títols. Jaume Comellas / Paper d'assaig. Altres cançons. Narcís Comadira / Música encreuada. Sidokus.com Eduard V. Patsi / CONCERTS / Revista de l'ESMUC pàgines centrals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
RéVISTA MUSIC eras celebra anys al liceu Toma Delfi clàssics 'Luisa Miller' Colorn_é Els mites a la lírica Un Verdi a l'ombra Músic i diplomàtic Les emocions no es creen soles d'Honor, Darrere de les emocions, els records i les experiències úniques, hi ha persones, empreses, Patrons, Membres ció fan coHabora i suport seu el amb que Palau, del Amics i Membres Protectors, Patrocinadors, Socis de l'Orfeó Català tots. a possible el Palau de les emocions. Gràcies Tu també pots aíudar a crear emocions trucant al 93 295 72 14. aberti¡ -+-·--·- ~~ra. CA~A -- E~ 1( = ~ ··- FUt\ll,.\(.t() PUlCI q, IO Oil~ I·Y.· l l. lN ollvlaplaz.a t hotel 11 --- Aoneer u ... 11 ~JIIIJm ~~~,,e. . ~d~ e- AJIA __ ~ .,. ~ O...Soctol ~ /'>IPX ~ f §iii" 11 E~ ,_,_ ~ UUQl[lo\ • s ,C,P,F- <nD Bankplme Auót 11:> - os EL PAlS ·~ ,. ... Fund.odO Coixa- ·--··· SIEMENS ~EI,JP.OMNJI - O:u..... w . @Dí) MPG J..mr ~ ~OL0~,2 'v"~~ Tl'lr/iinim UJXA CATAWNYA ~ gasNatural IWIIA ~~~f' ~ TOREllÓ, S.A., AITANA, AIRAT, S.A., ALIANÇA, ALSTOM TRANSPORTE, S.A., ALTAE BANCO PRIVADDA!JC CATALUNYA, ACCENTURE, ACERS BERGARA, AGEFREO, S.A., AGROLIMEN, AGUAS FONT VELLA Y LANJARÓN, S.A., AGUSTI INDUSTRIALS DE CATALUNYA, BAGU~·MASRIERA JOIERS, BANCO POPULAR ESPAflOL, D'ENGINYERS EGI ASSOCIACIÓ/COL·L ASEPEYO, S.A., JOROA ASCENSORS BASJ, ARMAND (GRUPO Cl\lA MADRID), ALLIANZ SEGUROS, DE COMERÇ DE BARCELONA, CANON ESPAflA, SA, CAPRABO, SA, CAVA SUMARROCA. CAMBRA TERRASSA. DE CAIXA GJRONA, DE CAIXA COPE, CADENA OGILVY, BAOUtS UNIC AGENCY, FAMÍLIA BARCELÓ BONADA, BASSAT CATALUNYA, COL-LEGI DE FARMACttmcs DE BARCELONA, COMRAotO. COMSA, PORTSI CANALS CAMINS DE 'ENGINYERS D COL-LEGI .. S.A COBEGA, SL, CHOPARD, C1MENTS MOtiNS, ClAAIAHT tBèUCA. CLOS INTERIORS, JOSEP DANIEL I LLUÏSA FORNOS, DIARI AVUI. CARLES DIAz I GÓMEZ, DOW FACTORY, CliOCOLAT MASSANA. I CURTD JOAN CAUC1ÓN, Y SA, CON OIS SUPERMERCATS, CONSORCI DE LA ZONA FRANCA DE BARCELONA, CRÉDITO TEMPORAL, FRANCESC FERNANDEZ I JOVAL, RAMON FERRER I CANELA. FIGUERAS INTERNATIONAL CHEMICAL IBtRICA, DRAGADOS, S.A, EL MUNDO DE CATALUNYA, EOITUR, EL PUNT, ERCROS, ESTEVE, EUROARMS TREBALL SERRA. FUNDACIÓ PUIGVERT, FUNDACIÓN ALTAOIS, FUNDACIÓN CUATRECASAS, FUNOACIÓN HERBERTO SEAnNG, SA ARA DE BARCELONA, FLUIDRA, FM.21NSTAL·LACIONS, SA, MARIA FONT DE CARULLA. FUNDACIÓ JESÚS GISA. GLAXOSMmtKUNE, G.P.O., SA, GREMI DE CONSTRUCTORS DE BARCELONA I COMARQUES, GlJT OE PROSEGUR. FUNOAC1ÓN VODAFONE. GABINET URIBE. GADE I GRUPO DE ASISTENOA Y OISEfiO ELECTRÓNICO, SL. LA SEDA DE BARCELONA, LABORATORIS DR. ECliEVARNE, LABORATORISINIBSA, SA, LABORATORIOS BANCO,ISS, INORA,INVERSIS S.L., MPRESARIAL, E IBEROROLA.t.C. IBERCAJA, PACKARO. HEWLETT MARCA. AC PO GRU MIRAS I GINER, MORGAN STANLEY, MRW, NATUR SYSTEM, S.L., NEC IBtRICA, SA. NEslli ESPAÑA, ALMIRALL, S.L , LAYETANA IMMOBILIARIA, LOTO CATALUNYA. ALBERT MALLOFRÉ, MIQUEL ALIMENTACIÓ GRUP, SA. H0RAC1 PAICEWATERHOUSECOOPERS, OUADIS, RACC. RECOLETOS GRUPO DE COMUNICACIÓN, S.A., BARCELONA, DE PORT TECHNICS, PANASONIC TV, OVIDED RAMBLA, ONDA .M., F ONA NOVEll, SA, S.A.. NISSAN MOTOR IBÉRICA, RUBIRALTA I VILASECA, JOS~ FRANCESC S.L, JUNYENT, ROCA SA, MOUNA. RICARDO GRUPO, REYAL CATALANA. MUSICAL REVISTA EXPONE, RENFE, REGAL. REVISTA fUNDACIO JOAN SANTAllARIA I SEGll1A, EMIU SARRION ANTOHJO RIJMEU 0€ DELAs. SABAAPARCAMEHTS, SA, SAC.R.E.SA, SAGE LOGlC CONTROl. SAUCIW, SANOA ·Averns. 11111 11111 0 R FE 0 CATAlÀ ALITOR, JOSEP SINGlA I BARCELÓ, 1AVINENT, SAYTEL SERVEIS INFORMAncs, saMAR, SA, SElMlS FUNERARIS DE BARCELONA. SA, SERVIRED, S.GAE·FUHOAOO PA lA U DE lA MUS 1CA TUSQUETS BLANCA, VIATGES BAIXA$, S.A. SOLVAY IB~RICA, S.L., SONY ES PAllA, S.A., STAFF EMPRESARIAL, THE COLOMER GROUP, TORRASPAPEL, OSCAR lliI www.palaumusica.org LUZU • §iJg!l·ietJ:$1~ RéVISTA .1\lUSICAL Josep Carreras a ri 4a ÈPOCA EDITORI AL anys a l Liceu PANORA MA I Delli Toma mé clàssics 'Llisa MillerJ¡Colodip!omàlio· El~ mites a la líriru Un Verdi a rombm 'lúsíc í Fèlix Míllet (president), Montserrat Albet, Josep M. Bricall. Josep M. Busquets, Josep Caminal, Salvador Cardús. Jordi Casas, Gregori Estrada, Gabriel Ferrer, Joaquim Garrigosa, Joan Guinjoan, Carles Guinovart, Teresa Lloret, Joan Matabosch, Jordi Montull, Ramon Muntaner i Ramon Pla. CoNSELL DE DIRECCIÓ: Jaume Comellas (director), Pere Artls (editor), Lluís Millet (director musical) i Montserrat Urpi (coordinació amb I'ESMUC). DISSENY ORIGINAL: Ferran Sendra. CoNSELL EDITORIAL: GIOVANNI ANTONINI DIRIGEIX EN LA TEMPORADA OBC 2008· 09 ANY XXV 5 6 8 Al'l'lln d'lma exposició T emporada OBC 2008-09. Enlr·e la imper'!io nalital i el r·<:s pccle a l'economia per J. Comella.~ F'esLi val Castell de P eralada 2008. Mas ur, F'lói'C'l. i F'rübbeck d e 13w·gos, lig ur·cs dcslacaclcs perRRMC ll Tem po ra d a Concel'ts Simrò nics a l Palau 2008-09. Els ge rmans Clar-et i I'Oneó n Donos t:ia rl"d, protagonistes 12 La l'erma clarividèn cia d c Dclll Colomé. E n reco rd dc Dcll'í Colomé per Josep Pasqual i /)omèner Conzríle:. de la Nubio per /ULIIC ~.5. . ~~::.?!~~;~·~~-~:~~~~~~~~-~~~-~~~~-~-~~~~~-- ~-~-i_:_~. ~ - ~~~~~~-~-~- ~ ~ -~ ~~~i-~---······· ..··· d rtís 6 per Pere....................... 1....................... ........................................................................---'fil r'Okos mos: Final de cul's KURT MASUR AL FESTIVAL CASTELL DE PERALADA 2008 17 Del seu a iTm.: Sl'..Joa n Guin joan p er Jruune Comella s lm p r·omptu: La conremporan cïtal, un crTor de tennin ologia? per Pmncesc Tcn·ema-Bech MAQUETACIÓ I SECRETARIA DE REDACCIÓ: Teresa Martlnez. PuBLICITAT: Gestac Indústria, 13, pral. 2a. 08037 Barcelona. Tel.: 646 46 84 38 Aie: molist@gestac.org PREIMPRESSIÓ: Ormograf, S.A. I MPRESSIÓ: Agpograf, S.A. DISTRIBUCIÓ: SADE 19 DIPÒSIT LEGAL: 8·34.432/83 22 To n gen ts: L'òp era per Jordi Maluquer Ars Sublilior: Pl nnla nrllavor-s per .I{a l'ier Cltm•wTia Cobla : Con b•Tés d c (tola?) música de Ca tnlunyn per Josep Pasqual ................................................................................................... ......................................... Criliques per Pmncesc Ttn •t•ma-Bech, Llu ls Trullt!n, Josep Bare-om, .\al'ier Chw·w.,.ict, Merccdcs Conde Pons i Josep Pasqual 20 ISSN: 1887-2980 CoL·LABOREN EN AQUEST NÚMERO: Pere Artls, Josep Barcons, Antoni Batista, Xavier Chavarría, Narcís Comadira, Jaume Comellas, Mercedes Conde Pons, Jaume Creus. Josep Jofré, Jordi Maluquer, Josep Pasqual, Eduard V. Patsi, Francesc Tavema·Bech i Llurs Trullén. NÚM. 284 L'J.i:scola Co ral d c l'Orfeó Caro là con v<lca pl'oves d' ad ruissió EN LA MORT DE DELFI COLOM E clàssica i música. Els mites clàssics a la lírica A l itolo~;ia TEMA La mt'rsica d els mites per Jaume Creus MUSICA LIA 32 Micaela CBI'OSL na sopra n o cent per cenr mac/e in llà lia per Mercedes Con.rle Pons .................................................................................................................................................... 36 El m es de juny a l'a basL Josep Cm1'CI"'clS, r-ecirnl a l Liceu. Òp('res de Gel'hard i Pedr-ell, r"ecupcradcs a l Li ceLL \\ icncr· Symphonilter· amb F'ubio Luisi. Joves pianistes inter-pre ten Beethoven. Wagn er· i Orlfamb els co rs del Pul nu. Estre na d e Salvador Pueyo. Quar·lel Casals. ÒllCI'<r de cambm d'AJberlo Gar-cia Demcstrcs per Jaume Comellas i Merceries Conc/e Pons c/Palau de la Música, 4-6 08003 BARCELONA Tel.: 93 295 72 28 Fax: 93 295 72 10 41 .................................................................................................................................................................................. 43 ................................................................................................................................................................................ 45 Luisa Miller. n Verdi a l'ombr·a dels g ran s tltols per Jaume Comcllas WEB: www.palaumusica.org AIE:. revlsta@palaumuslca.org Palau de la Mtisica Catalala. telèfon d'atenció al dient 902 44 28 82 (de diiiLnS a dissabte, de 9.30 ha 21. h) P aper d'assa ig. Altres cru1çons per ,\m·cls Comlulira Nlt'rsica en creuada. Sidolws.com per F.cluard I : Pal.~i CONCER TS Membre d'Alxlec. Amb el suport de la Geoeralltat de Catalunya. Paln'ADAI JosEp CARRf:RAS (FOTO: MAURO TALIAN) 3 Revista de I' ESMUC, pàgines centrals 243 •' •• - •·· / rALAU MÚSICA CATALANA 190S ·lOOS Palau 100 XVIIITemporada 2008 -2009 GRANS ORQUESTRES I RECITALS !~~:.1.~-~:~.b~~-~~---~~-~-~---·-····· ~--~~- !~?.·~~~~-~~--~~-~...... ORCHESTRE SYMPHONIQUE DE MONTRÉAL ORQUESTRA I COR DEL GRAN TEATRE DEL LICEU Debussy: A9We a Tlll)té$-módl d'Ull faune' Debussy: to Mot Strauss: Smlotlto cJo/$ A*>S Vordl: Meoso do Roqulem 13 Donocnls. 22 d'obri de 2009. 20.30 h •••••••u•••••••••••••••••• ••••••••••••• • ••• •••• ••• CECIUA BARTOLI, 2 ~--~~.,-~-~-""-~--~:=/9.!! --- mezzosoprano _Ciomol......, ...... GOTEBORGS SYMFONIKER !..~:.?!..~.9."':'!!~-~! ~.30h OIIt.... ~ . . . . ..__.. Slboliue: eonc:.t ,_ • Nio~Mn:Smlonoolllin "A l'entorn de Rossini" ANGELA GHEORGHIU, soprano "*" • ~~ CIIMI*Id liUirOif'-0 . . . -.~· ..... L6pN_Cabol.,di&IO' a.... do: Ber1ioz, Gounod, Mauonot, Bizet, Pueclnl l Verdi 3 ~--~!!.<!:~.~~-~~'-~~-~ ..... ORCHESTRA OF THE EIGHTEENTH CENTURY !~-~,~~:~~-~:-~~~-- ......... FRANKPETER ZIMMERMANN, violí .... Anderw...... ~ ~-~:-~.~-~-~~:?:C?:~!! ....... THE PHILADELPHIA ORCHESTRA Beethoven: Saiola núm. 4• .., La mtJt>Or Szymanowskl: M)<f>l!n. op. 30 Janilcek: SoMra 1912· 1921 Beethoven: Sono"' núm. s. 'Prtnaver&' =~-~OIIuiPw«** Beethoven: E¡¡m<v1l (Oclòlrumj ,,.,...~, CfrtciCit Printscher: asm Schubert: ~1100r. 9, 'IIIGIM' Boothovon: Sim/011io núm. 9 COHOEIU OC HADAL ~ -~~:.~~-~~~!-~~--~~:~~ ... =__. . JOSEP CARRERAS, tenor ~.,.,.... FvlciD)Ciia,..,. ~... 8lmlònlcadll v.... o.M Olm6nN. CIMtM. dNc'.D' ., .ll.~!-~~.\'!1?!!!.~!!~:-~:~-~ ....... CAMERATA SALZBURG . . . . . . . . . .. . Mozart: oo~o~a.- Ccratr1,., a lliol num 3 "l.<lnct•· Haydn: SmfaloanoJm lo-I, Beethoven: SmlonOanoJm • ~ ~-~-~·-~·--'~-~-!!'al!l.~.z~,-~-~-~....... THE ACADEMY OF ST. MARTIN IN THE FIELDS ·-- SlrHW!IIe Mmirw, ~ ISO.ri'<WMtl"' 1~rai8Sè ~w Tlppelt Ccratrfpora~-..deCCIO'do Britten: Pot..-Gnmos. OJolre int<rim mams Elgar: -Enigma ~..; !~~,~~-~-~~,-~-!!!!.')......... !?.~~-~-~-~-~çde 2009•. ~-~-~ ...... .... -.... ..... 5 a-.. 12."".~.'!-~:?:C?.~!! ....__ JOAN PONS, banton ----- - PHILHARMONIA ORCHESTRA ..w.~-- ~ a.. do: Ve<òl, Glordano. Guastavlno. ., Martlnoz Valls, So<Jtullo í Parem FOO$ ""Do.,_, T'Os' ""Sd- Haydn; Smrono n(m. 82. Mahlor. - núm.. COHClRT EXT'AAOfQN.I,AI DEE*:AT Ai.$ ...-s DE LA I'UHOo<OO ... - THE SIXTEEN !).!=!i!!!'!Ç!~_)_!i:~.de-~·-~-~!'. ........ ORQUESTA SINFÓNICA DE GALICIA -1011 Mendelssohn: Ses INFORMACIÓ I VENDA: a les taquilles del Palau de la Música Catalana lntemet: -..ww.palaumuslca.org - Tat: 902 442 88 · ala: laqullles@palaumuslca.org PREUS D'ABONAMENTS A 16 CONCERTS: de 232 a 1.859 € PREUS DE LES ENTRADES: a partir de 12 € VENDA D'ABONAMENTS: del16 al27 de juny de 2008 VENDA D'ENTRADES: a partir del7 de juliol de 2008 ...~:~~-~-~~--~~-~---­ ORQUESTRA DE CADAQUÉS Monls.alvatge: Cant O$pllll101 Becarlsse: Cooctvltlo w s !)UitMDIOtQWSrn> Hllndot:MII!OmS<NtoCaorlllCIIII.....,. 1:1~- .. .. moot ... .-.--~-­ Sch6nberg: Noi~ Zemlinsl<y: _ , . . , ~-~~-~-~-~-~-~:.?:C?:~ !! ..... h.StAmMfd WIENER SYMPHONIKER Boolhovon: SiT•- nUm. 5 Amb ot patrocini do: ferrovia# _,-,'f6w EDITORI AL oc més d'un any després de la inauguració de la nova seu del Museu de la Música de Barcelona , el passat mes d'abril es va inaügura r la primera exposició temporal que acull la nova "casa de la música", a la sala expressament dedicada a aquests afers. "Enric Granados i Pau Casals, Conh·apunt", així és com es titula la dita exposició, en què s'ofereix al visitant un recorregu t per la relació d'amistat de dos dels músics catalans més importan ts de la primera meitat del segle X)C. Es tracta d' una exposició breu i basada en el recull de documen ts manuscri ts que evidencie n la dita amistat, tot oferint al visitant la possibilit at de conèixer el rerefons de l'activitat musica l el 'aquells temps, a través de les opinions més íntimes i personals de tots dos músics . Una relació tristamen t truncada per la mort prematur a del compositor, natural de Lleida, Enric Granados . L'exposició recull documents conservats al Museu Pau Casa ls del Vendrell, al Metropolitan Opera House de Nova York, a la Biblioteca de Catalunya i al mateix Museu de la Música de Barcelona , que en el seu fons documen tal sa lva"'tOl"~ ~~".., guarda una sèrie de documen ts {~~~~ d'alt valor històric, però obvi.a, per ~jt[J<r~- 'l posar un sol exemple, el fons do;..{{1; ",~Zo3' ~o~-. cumental que l'Associació Grana... ~.~¿. o dos-Marsh all, situada a I' Acadèmia Marshall de Barcelon a, posseeix amb valuosos documen ts de la vida i obra del composit or lleidatà i de la seva relació amb grans personalitats del moment. En fina litzar la visita, especialm ent breu tenint en compte les excessives limitacion s d'espai de la sala d'exposic ions temporal s del museu, un té la sen sació d'haver pogut copsar només una petita part de la història de dos dels músics més representatius de la història catalana: l'un pel seu vessant compositiu i l'altre per l'interpre tatiu. Queden al tinter massa curiositats per conèixer, massa històries per revelar, i l'exposició, tot i que d'iniciativa lloable, esdevé insuficien t. Poques són les ocasions en q uè la música té l'oportun itat de reivindic ar els seus puntals, i una mica més d 'interès i compromís documen tal hauria calgut per fer d 'aquesta una exposició d'elevat interès museogràfic. Els protagonistes, com a mínim, ho me- Arran d'una• . , ex pO SICIO reiXen. 5 2.J5 PANORAMA TEMPORADA OBC 2008-09 Entre la impersonalitat i el respecte a l'economia Una vis ió panoràmica sobre la programadó de la pròxima temporada de l'OBC, sense entrar en el detall, ens ofereix una imatge presidida pels dos arguments que centren el títol d'aquest escrit: per una part manca de personalitat, o de fil conel u clor, o de criteri definit; com es vulgui. Per l'altra, w1a concreta atenció a l'economia, o a l'exigència suprema de la quadratw'a de pressupostos, també diguemne com vulgueu. I per a piano de Schumann, Concert per a piano núm. 3 de Rakhmàninov, Vuitena de Bruckner, Vuitena de Dvorak, Sheherezade dc Rimski-Kórsakov -títol cert per a violoncel d'Elgar, Pelléas et Mélisande de Schonberg; Concert per a violí de Lindberg i, finalment, el Concert per a violí d'Stravinsky. que també s'oferirà en la versió dc Ravel-. i d'aquest autor La 11alse i el més que conegut Bolero. També es poden inccpció. cloure en aquesta pat-cel·la les obres de Pel que fa al primer aspecte. costa de Mahler -Simfonies núm. I i 4 i l'imtrobar. en el conjunt dels 34 programes pressionant cicle Das Knaben Wunderque s'oferiran -3 1 a cura de l'OSC i 3 horn-; aquesta en tot cas digna d'una de sengles fOJmacions convidades-, quelatenció i11dividualitzada. També figuren com que remeti a una dcte1minada olienen aquest capítol els Concerts per u piatació i estètica, a una voluntat d'assolir no núm. 2 i 5 de Saint-Saens. La Simuns resultats específics per a l'Orques-. fonia en Do major, "la Gran'' de Schu· tra o bé a unes procl ivi tats.de la di rec-,:. bert, així mateix se situa en aquesta parció artís tica. Protegir-se sot~;S!I paraigua ~Ha programadora. del concepte ''cclcctidsniéÍ' T~òncepte · interès més acusa t - des del punt de per altra part vi1lid en si J1.13tcix davant · •- -v.iSta del menys o poc vist, o escoltatd'una oferta tan vasta com. aquesta i de - tenen obres com l'obertura de Ben vela necessitat d'adreçar-se al gran públicnu/o Cel/ini de Berlioz -un compositor és reduir Ja importància intrínseca de la una mica maleït en les programacions qüestió. habituals-, el Concert per a piano de I sense que això no suposi pinzellaHaydn. el programa Sibelius-Saariaho des amb una guspira pmticular en aquest que diligirà Ernest Martínez lzquierdo. mateiJ, concepte. com la relació del dasConcert per a orquestra de Lutoslawssicismc mo7.artià i haydnià amb Poulenc ki. Concert per a 11iola i orquestra de i Ravel en el Festival Mozart. Però són Penderecki, Co11cert per a orquestra i això. guspires amades que no marquen Concert per a viola de Béla Bartók; Concaràcter. Com no en marquen l'atenció puntual i amb relleu circumstancial a aniversaris cabdals de Mendelssohn, Abéniz i Haydn. La programació dc quatre simfonies de Beethoven -cinquena, sisena, setena i novena. a més del Concert per a violí-; l'acusat protagonisme de johannes Brahms -Obertura acadèmica. Simfonia núm. 2, Concert per a piano núm. I i Simfonia núm. 4 i el Concert per a violí i orquestra- es mouen en l'àmbit del gran repertori. Àmbit en el qual es troben altres composicions, com Així pctrlò Zt1ratltustra i Mor/ i transfiguració dc R. Strauss, tot el Mozart i Haydn programat, la Cinquena i les Variacions Rococó dc Txaikovski, Tercera -RenaIW-. Concert per a violoncel i Concert om ofe1irà obres d'onze com· positors catalans, en una presència que feliçment ha renunciat al concert específic, una mena de concert gueto, i insereix la música pròpia de manera natural en el si del conjunt de la programació. Cal destacar els encàrrecs fets a Rodríguez Picó, Pm·era Fons i AJbcrt Guinovart. Els vuit compositors restants abasten un interessant ventall generacional que inclou el romàntic Ramon Carniccr, amb l'obertura d'una de les seves òperes -Dissoluta Punito-, Albéniz en una versió orquestral de Fernandcz Arbós d' lberia, Guinjoan, Cervelló, Montsalvatge, Gerhard i Ricard Lamote de Grignon, la majot.ia d'ells representats en obres de curta durada. L'escassetat i relativa envergadura dels concerts simfonicocorals -Lobgesang i el quart d 'hora de la Novena de Beethoven-, la nòmina de directors forasters dc relativa entitat i el mateix pel que fa a solistes, justifiquen la vessant economicista de la proposta, segons el que s'ha indicat al principi. Pel que fa a batutes -hi iJlSislim. amb caràcter de novetat- , les presències més interessants són les de Yakov Kreizberg - un valor ascendent en el panorama europeu- i Giovanni Antortini - vinculat a l'àmbit preclàssic a través del conjunt 11 Gim·dino Annonico. Al mateix temps repeteixen )ames Judd i Rumen Gamba, i hom compta també am b el rigor reconegut de Víctor Pablo Pérez -que dirigirà dos concerts- i Ca rio Rizzi i Christian Zacharias. Josep Pons i Antoni Ros Marbà, amb Ernest Martínez lzquierdo i CaballéDomènech, eleven el to de transcendència en aquest apartat. per J. c o __M_E_L_LA _ s_ _ _ __ aldri'l justificar-ho. Insisteixo que ens movem en el terreny dels grans trets, no en el de la lletra menuda. no en el de l'ex- C 6 246 Uobra dels compositors catalans s'insereix de manera natural en .la, programacio. H PANORAMA JEAN YVES THIBAUDET YAKOV KREIZBERG JOSEP PONS de la mà d'intèrprets com els violonistes Roberto Díaz i Christian Tetzlaff. el violoncel·lista Steven lsscrlis i Ja pianista Mihaela Ursuleasa, així com el pianista català Lluís Rodríguez Salvà. i l'única representació de la mateixa OBC, l'esplèndida h·ompetista Mireia Farrés, mentre que el pianista )can Yves Thibaudet i el violinista Vadim Repin sc situen a la gamma alta de l'oferta. La London Philharmonic Orchestra, Un fet destacable és Ja molt intensa presència del titular Eiji Oue, que dirigirà nou concerts. fet que constitueix una afirmació molt valuosa del protagonisme que li correspon com a titular. I el mateix es pol dir dels tres que conduirà Ernest Martínez Lzquierdo en qualitat de principal director convidat. Pel que fa a solistes, tampoc no hi apareixen noms estcl·lars i hom s'haurà de confiar a possibles grates sorpreses la JO C amb el seu titular Manuel Valdiviesio ~adascuna amb un concert- i la Simfònica del Gran Teatre del Liceu amb el futur titular Michael Boder i amb tres concerts. són formacions convidades: com d'alguna manera també fa aquest paper -com a programa convidat- el que oferirà l'O BC amb direcció de Rubén Gimeno en el marc del Festival Nous Sons 09 amb obres dc Part, Berg, Ramon Humet, Benjamin i Adams. JUI:IOL 12 ARNAU TOMÀS, violoncel; ABEL TOMÀS, violi; SUGURU ITO, piano CONCERT I NAUGURAL 19 ORQUESTRA CAMBRA DEL GARRAF. Laia Puig, violoncel 24 THE CITY OF SHEFFIELD YOUTH ORCHESTRA 30 COBLA SANT JORDI. Jordi ca..en. piano AGOST I SOLISTES 11 AINHOA ARTETA, soprano . ROGER VIGNOLES, piano 13 ORQUESTRA SIMFÒNICA DE NOVOSIBIRSK 15 ORQUESTRA CAMBRA DE BERLÍN . Lars Ranch, trompeta 16 ORQUESTRA CAMBRA OE BERLÍN . Stefan Gi glberger, vi ol oncel 21 XAVI LOZANO. Concert familiar 23 SALZBURG CHAMBER SOLOISTS. lavard Skou·larson, viol a. Alissa Mar gulis, viol i 0 :!'..::::: • .=::"..:...... ~ · r.o::: _,.. • E. ""' [4fliDii "'liquaha i ! ..... .... ~ - e . ~ -(q <r t;;:r. "'*~ ...... 1.. ~ aucat ~ ~>3~ 2008 :r ..%-~ - c:aprabo eee 7 2-17 PANORAMA FESTIVAL CASTELL DE PERALADA 2008 Masur, F1órez i Frühbeck de Burgos, figures destacades Noms Lan importants com els del director txec Kurl Masur, del tam bé director castellà Rafael Frühberk de Bw·gos, ambdós amb sengles formacions prestigioses, i el tenor peruà Juan Diego Flórez, emergeixen en el si de la programació del Pestival de Peralada d'enguany, en la qual adquireix un pes notable la parceJ.la de manifestacions fora de l'àmbit de la música culta i de la representació lírica que l'han caracteritzat I per RRMC _ _ __ __ ixò significa un gir, o més ben dit una confirmació de gir :-pc1:què ja s'havia començat a mtu1r- que atorga un nou segell a aquest festival, equilibrant de manera clara una balança fins ara moll inclinoda al primer dels dos plats indicats. i a més sovint sobre la base de propostes molt ambicioses -amb producció pròpia o coproducció- i si ca lia fins i tot arriscades. D'aquesta manera, al costat dels noms esmentats sc situen també els que giren a l'òrbita del gran e11tertainment de projecció intcmacional: del veteraníssim pianista cubà Chucho Valdés amb el seu quintet -que obrirà el Festival-, la parella formada circumstancialment per Lila Downs i Martirio, el gospel de la mà del )oyful Gospcl. el conjunt peculiar Le Quatuor, Diana Krall, Dulce Pontes, que actuarà amb Estrella Morente, Rosario. a més d'un musical que dirigirà aquest creador tan brillant i imaginatiu que és }eròmc Savary. basat en la ligura de Don Quixot. Encara cal parlar de l'espectacle que presentarà el creador andalús Salvador Tavora, amb el títol de Flamenca para TraFiata, sobre fragments d'aquesta òpera. manifestació de caràcter solidari a benefici dc la Fundació Vicenç Ferrer. r-ina lmcnt , hi ha una proposta inclassificable amb el títol de Serrat balla basat en cançons del cantant del Poble Sec: manifestació que té caràcter d'homenatge a Luis Polanco, que tant va marcar l'anterior etapa del Festival. Per descomptat. es tracta d'una oferta dc notable atractiu dintre del seu àmbit específic. A 8 248 En tot cas, la parcel·la culta queda potenciada per un cicle paral·lel d'un notable interès, que omplirà l'esplèndid marc de l'església del Carme. Es tracta d'un aplec de nou recitals amb els quals el Festival de Peralada homenatja el Centenari del Palau de la Música. Són recitals protagonitzats per joves intèrprets d'un nivell elevat, tres dels quals premiats justament en el cicle El Primer Palau: ens referim al jove violoncel·lista Fernando Arias -el guanyador dc la darrera edició-, que se les haurà amb Ics compromeses Suites de Bach; del Quartet Quiroga, actualment un dels millor quartets de corda de l'Estat, i finalment el duo de piano format pels germans Víctor i Luis del Valle. així mateix d'una notabilíssima qualitat. El cicle l'acabaran d'ocupar la pianista Judith }auregui, el duo format pels germans Gala i Claudia Pérez Iniesta - violi i piano-. el Quartet Esplà, la Coral Aberlis i la soprano Maria Mathéu, recent guanyadora del Concurs Francesc Vuias. Tornant a la programació principal, cal entrar en el detall. Kurt Masur dirigirà I'Orchestre National dc France amb un programa caramel, amb la Cinquena i la Sisena de Beethoven. Rafael Frühbeck de Burgos, probablement el director espanyol més conegut internacionalment, dirigirà la Drcsdncr Philhannonie en un concert amb programa així mateix molt atractiu amb obres de Weber, Strauss i Brahms. }uan Diego Flórez oferirà un recital acompanyat per l'Orquestra Simfònica de Barcelona i acional dc Catalunya dirigida per Michelc Mariotti amb un recital d'àries de Rossi ni, Donizetti i Bell ini; exactament el repertori més belcantisla que ell domina amb tanta excel·lència. n esdeveniment important, que també enllaça amb la tradició lítica del Festival. serà la versió de l'òpera La Bohème amb la qual hom homenatja Giacomo Puccini en el 150 aniversa1·i del seu naixement. Serà una producció de l'Òpera d'Oviedo amb un bon repartiment: amb Aquiles Machado, RaCfaella Angeletti, María josé Moreno, Javier Franco. Stefano Palatchi, Enric Serra i Manuel Esteve. La part orques h-al serà també a cura de I'OBC dirigida pel seu titular, Eiji Oue, comptant amb la col·laboració del Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana i el Cor Infantil de l'Orfeó Català. El ballet, de presència així mateix important a Peralada, serà representat pel Ballet del Kremlin amb dues coreografies romàntiques molt conegudes: Ciselle i Romeu i fulieta. Una altra actuació serà la de l'anomenat Duke Ellington Ballet, que oferirà coreografies de Roland Petit; finalment, la Compañia dc Antonio Gades interpretarà la seva moll amortitzada Bodos de sangre, basada. òbviament, en la coneguda tragèdia de Federico García L01·ca. U ELS ORGUES XXV Itt t ~ DE CATALUNYA BARCELONA divendres 25 d 'abril - 19.00h Palau de la Música Catalana. ELKE VOELKER, Orgue. BARCELONA dijous 12 de juny- 19.30h Santuari Santa Gemma. JOSEP Ma MAS i BONET, Orgue. SITGES dijous 17 de juliol - 22.00h Parròquia de St. Bartomeu i Sta Tecla. RAFEL RIERA, Orgue. VALLMOLL dissabte 19 de juliol - 22.00h Parròquia de Santa Maria. RAFEL RIERA, Orgue. L'ALEIXAR dissabte 19 de juliol - 22.00h Parròquia de Sant Martí. JOSEP Ma MAS i BONET, Orgue. CASTELLÓ D'EMPÚRIES dissabte 19 de juliol- 22.00h Basílica de Sta Maria. MIQUEL GONZALEZ, Orgue JUAN IGNACIO LOZANO, Trompeta. GIRONA dimecres 23 de juliol - 20.00h Catedral. RAY CORNI LS, Orgue. MATARÓ divendres 25 de juliol - 21.00h Basílica de Sta Maria. RAY CORNI LS, Orgue. TARRAGONA dissabte 26 de juliol- 20.30h Claustre Catedral. MIQUEL GONZALEZ, Orgue JUAN IGNACIO LOZANO, Trompeta. BERGA dissabte 26 de juliol - 22.00h Parròquia de Santa Eulàlia. JOAN CASALS, Orgue OLGA MIRACLE, Soprano JOAN CODINA, flauta 22.00h Basílica Mare de Déu de Valldeflors. JOAN CASTILLO, Orgue juliolTREMP dissabte 26 de EL PLA DE SANTA MARIA dissabte 2 d'agost - 21.00h Església romànica. JOAN CASTILLO, Orgue DILETTO MUSICALE LA POBLA DE CÉRVOLES dissabte 2 d'agost- 19.00h Església parroquial. DAVID MALET, Orgue. ÀGER dissabte 9 d'agost - 21.00h Parròquia de Sant Vicenç. NEIL COWLEY, Orgue ÀNGELS GRAELLS, soprano JULIANO BUOSI, violí MONTBRIÓ DEL CAMP dilluns 11 d'agost- 22.00h Parròq!Jia St. Pere Apòstol. GUIDO IOTTI, Orgue LORIS i MANRICO COSSO, violins. SANT LLORENÇ DE MORUNYS dilluns 11 d'agost - 21.30h Parròquia de Sant Llorenç. ANA AGUADO, Orgue. TORROJA DEL PRIORAT dimarts 12 d'agost- 20.30h Parròquia de Sant Miquel. NEIL COWLEY, Orgue ÀNGELS GRAELLS, soprano JULIANO BUOSI, violí TORREDEMBARRA dimarts 12 d'agost - 22.00h Parròquia de Sant Pere Apòstol. GUIDO IOTTI, Orgue LORIS i MANRICO COSSO, violins. VIELHA dimecres 13 d'agost- 22.00h Parròquia de Sant Miquèu. ANA AGUADO, Orgue. CADAQUÉS dijous 14 d'agost - 22.00h Parròquia de Santa Maria. BERNAT BAILBÉ, Orgue. ULLDEMOLINS diumenge 17 d'agost - 19.00h Parròquia Sant Jaume Apòstol. BERNAT BAILBÉ, Orgue. SITGES dimecres 20 d'agost- 22.00h Parròquia de St. Bartomeu i Sta Tecla. JOAN CASALS, Orgue OLGA MIRACLE, Soprano JOAN CODINA, flauta. 23 d'agost - 22.00h Esglèsia Parroquial. JORDI VERGÉS, Orgue. dissabte D'URGELL BELLPUIG TALARN dissabte 23 d'agost - 19.00h Parròquia de Sant Martí. DAVID MALET, Orgue. RINER diumenge 24 d'agost- 13.00h Santuari del Miracle. JORDI VERGÉS, Orgue. SIMPOSIUM ORGUE - 20.15h Santa Maria del Mar. JEAN PIERRE BASTON, Orgue. novembre de 14 BARCELONA divendres MATARÓ divendres 14 de novembre - 21.00h Basílica de Sta Maria. ENRICO VICCARDI, Orgue. CADAQUÉS diumenge 16 de novembre - 19.00h Parròquia de Santa Maria. JEAN PIERRE BASTON, Orgue. CASTELLÓ D'EMPÚRIES diumenge 16 de novembre -12.00h Basílica de Sta Maria. ENRICO VICCARDI, Orgue. Per a més informació, visiteu www.orguesdecatalunya.com organitza patrocinen mm Generalitat de Catalunya Departament de Cultura I Mitjans de Comunicació Diputació e ..... - col·labora Barcelona xarxa de municipis Diputació de Girona Diputació de Lleida OI,UIAC I O Ot TARRAGONA Cada dia, sense voler, Imagina, si vols, quantes coses genials pots arribar a llegir! Wfm Generalitat de Catalunya ~ Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació f Llegir ens a ~~.a grans PANORAMA TEMPORADA CONCERTS SIMFÒNICS AL PALAU 2008-09 Els germans Claret i l'Orfeón Donostiarra, protagonistes Els germans Gerard i Lhús Claret i l'Orfeón Donostiarra tindran un protagonisme significat en la tretzena edició del cicle Concerts Simfònics al Palau que protagonitza l'Orquestra Simfònica del Vallès i promou conjuntan1ent a1nb la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música. per RRMC ls primers, amb motiu de commemorar, en el concert inaugural -20 de setembre-, el quarantè aniversari de la seva primera actuació professional. Per aquest motiu interpretaran el Gmcert per a violí i violoncel de Johannes Brahms, amb direcció de Jordi Mora. El programa serà precedit per la Simfonia "les Hèbrides" de Mendelssohn i el poema simfònic El Moldau de Bédric Smetana. Pel que fa al conjunt coral, adquireix categoria d'artista convidat i la seva presència es tTaduirà en un concert en el qual inte rpretarà cors d'òperes de Verdi i de Puccini, amb direcció del seu titulat~ José Antonio Sainz Alfaro, i en la versió del Requiem dc Mozart dirigida pel ti· tu la r de I'OSV, David Giménez Carreras. Un altre aspecte per remarcar del cicle és la presència d'un estol de veus de notable e nvergadura, com són el tenor barceloní josep Bros, Ja soprano valenciana Isabel Rey, la soprano María Gallega i el baix Aleksandr Vinogradov. Isabel Rcy tindrà un protagonisme especialment rellevant en el darrer concett del cicle -6 de juny-, amb el tríptic Canciones de Valldemosa d' Antón García Abril. cinc cançons d'Eduard Toldrà i finalment la Simfonia núm. 4 de Mahler, dirigida per David Ciménez Carreras. El quartet que formaran Bros, Gallega, Vinogradov i la mezzosoprano Gemma Coma-Aiabert serà solista de l'esmentat Requiem mozartià. Altres fets que cal destacar seran l'estrena de la composició encarregada a Jo· an Albert Amargós, de títol molt peculiar, Obertura per a deixa lles reciclades i orquestra. Dirigirà Manuel Valdivieso, en un programa que comptarà amb la col·laboració solista d'Stefan Schillo en E el Concert per a oboè i orquestra de corda de Ralph Vaughan Williams i Quadres d'una exposició de Mussorgsk:i. El violinista Ciles Apap. en qualitat dc concertino director, oferirà un con- cert en què lluirà la seva visió un pèl excèntrica d'un programa amb arranjaments sui generis, presidit per Les quatre estacions de Vivaldi, programa que també inclou obres de]. S. Bach. Arvo Part i Mozart. David Giménez Can·eras completarà la seva trilogia de programes amb el que acompanyarà el pianista josep Garcia -guanyador de la darrera edició del Concurs Ricard Viñes- en el Concert per a piano de Schumann, i completant el programa la Simfonia núm. 6, '·Pastoral'' de Beethoven. Un altre guanyador de concurs pianístic, en aquest cas del Maria Canals d'enguany, se les haurà amb el Concert núm. 2 de Rakhmàninov sota la direcció de james Ross en un programa que inclou dues obres de gran repertori de Debussy -Après-midi d'un faune-, i J\1/a mère f'oye de Ravel. Pablo Gonzalez, el jove i emergent director -darrer guanyador del Concurs de Cadaqués-, dirigirà el clatinetista Vicente AJberola en el Concert per a clarinet d'Aaron Copland. i completant el programa la Simfonia núm. I de Txaikovski. aturalment. no hi mancarà el Festival de valsos i danses que s'ofereix a redós de les festes nadalenques. que aquest any recupera la batuta de Salvador Brotons. En conjunt. és una oferta presidida sobretot per uns programes de gran repertori, pensada per crear espectacles musicals que uneixen rigor i substància musical amb comoditat per al gran públic. Quatre dels programes. que es concentren a la part central del cicle, s'oferiran també els diumenges el matí. FUNDACIÓN TELEFÓNICA FUNDACIÓ ORFEÓ CATA LÀPALAU DE LA M ÚSICA CATA LANA Fundación Telefónica ha renovat el conveni de col·laboració amb la Fundació Orfeó Català· Palau de la Música Catalana per a la digitalització de la Biblioteca del Palau de la Música Catalana i el programa "Les Escoles al Palau•. El conveni ha estat signat pel Sr. Francisco Serrana Martínez, Director Gral. de Fundaclón Telefónica i el Sr. Fèlix Millet i Tusell. President de Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana. Amb aquest patrocini, Fundaclón Telefónica expressa una vegada més, el seu ferm suport a la cultura. Fundocfón ~~. 1111I OitJIO - - CAl AlA · rAL .. u or lA MI.HICA 11 251 PANORAMA La ferma clarividència de , o orne La corbata de 11aç era una de les múltiples peculiaritats que singularitzaven un home d'a rrels profundes i perspectives àmplies. Escriptor, pianista, especialista en dansa, director, compositor... Colomé era un artista complet, un inteJ.lectual amable que va compaginar el gu st per la creació artística i l'exotisme de la diplomàcia. o o o per JOSEP PASQUAL ascut el 1946, Delfí Colomé va estudiar piano, composició i instrumentació amb professors com Maria Teresa Balcells i Lluís Moreno Pallí, a través del qual es va vincular a l'Obra de Ballet Popular. Com a director musical de diversos esbarts va assolir un mestratge vocacional en la direcció de cobles que després va academitzar per arribar a la direcció de conjunts instrumentals de tota mena. Llicenciat en Dret i doctor en Filosofia, va ser professor d'Estètica i Teoria de les Arts a la Universitat Autònoma de Madrid, mentre que confeccionava conferències i teo ries sobre música contemporània i dansa moderna q ue publicava en diversos diaris i revistes especialitzades. Destacava com a crític en dansa, però el 1976 va ingressar a la diplomàcia com a encarregat dels afers d'Andorra, des d'on va accedir a ciutats com Oslo, Reykjavík i Sofia. Les seves qualitats musicals en van afavorir unes relacions diplomàtiques que el van fer assolir la màxima representació diplomàtica a l'Àsia, primer com a ambaixador a les FiJipines i després com a director de relacions culturals a l'Asia-Europe Foundation, amb seu a Singapur. El 2005 va ser nomenat ambaixador a Seül. ciutat on va treballar fins a l seu decés, ocorregut l' 11 d'abril. N L 12 252 a dansa com a rebel·lió. "S'ha de ser incordiador, s'ha de tocar el voraviu a la societat, als creadors, als polílics... Hi ha un component anarquista que fa que l'art avanci. Cal destruir tot el que s'ha fet abans, 110 perquè no sigui bo sinó perquè s'han de fer altres coses."* Lavinculació de Colomé amb la dansa neix en l'àmbit familiar, però el seu desenvolupament parteix de la música tradicional, que li obre les portes de la dansa d'arrel i de la dansa contemporània. L'art en moviment l'atrapa i hi treballa, hi indaga, hi investiga, hi reflexiona ... El seu caràcter polifacètic i compromès el fan implicar-se en múltiples projectes fins a convertir-se en una peça c lau del desenvolupament de la dansa contemporània a Catalunya. " Vaig ser combatiu. Calia anar directament a la dansa contemporània, als corrents més moderns, perquè aquí no hi ha una tradició de dansa clàssica. Això no és Rússia. Hem tingut bons ballarins, fenòmens singulars i excloents com el flamenc, però que no han creat una tradició de dansa acadèmica." La visió crítica de la dansa afavoria el creixement, possibilitava abastar reptes impensables. En 1'811, l'evolució li resultava vital perquè considerava l'evolució cultural com la constatació de l'evolució social. Cultu ra, música, art, moviment. .. , raons, motius, conseqüències, orígens, futurs ... , gust, amor, inquietuds. bellesa ... Tot plegat, a1·guments utilitzats als diversos tractats que va publicar, entre els quals destaquen pel seu prestigi internacional la tesi El indiscreta encanto de la danza ( 1989) i el recull d'articles Pensar la danza (2007). "En l'art, el que perdura és bell; el públic hi té un instint, en això. En dansa o o a e e o 1 1 1 1 popular, el salt de la plaça a l'escenari és molt important. Ha de ser bonic perquè la gent que balla ha de gaudir ballant-ho i la gent que ho veu ha de gaudir veient-ho. Els esbarts són encara la flauta d'os amb cinc forats? Es poden amplificar? Es poden connectar a l'electricitat? Aquest és el desafiament." 1 entre totes les expressions artístiques, les populars, les tradicionals, les fo lklòriques se li mostraven com les més suggestives pel fet que sorgeixen de la societat, de la vida, de Ja mort, de les collites, de la gana, de la guerra, de l'amor, de la Uum, de la foscor. Diferents en cada cultura per les peculiaritats de cada 1 1 1 1 II:OBC ORQUESTRA SIMFÒNICA DE BARCELONA I NACIONAL DE CATALUNYA DIRECTOR TITULAR: EIJI OUE 01 19/09/2008 20/09/2008 21/09/2008 RAVEL Lo Tomboau do Couperin MOZART Concert por a piBno núm. 17 POULENC Sinlooiotto ChtistJan Zacharlas director i piaoo 18 28/01/2009 19 30/01/2009 31/01/2009 01/02/2009 03/02/2009 MOZART Simfonia mim. 35 • Haffner• 20 06/02/2009 07/0212009 08/02/2009 SCHUMANN Stm/onia ntim. 3 ~Renana• BARTÓK CCN!Cert per • viola LUTOSLAWSKI CCN!Cert per o orquestro BRAHMS Concert per a piano núm. 1 Slmlonia núm. 4 Marln Alsop d•rocto1 Jonathan Blss ptano MOZART Les noces de Figaro. Obertura •u Eljl Ou o diJOCIO< Lluis Rodrigu. . Sal•• plOM 02 24/09/2008 03 27/09/2008 28/09/2008 MOZART S1mforlll núm. 31 "Paris" HAYDN Conoert por o trompeta MOZART Rondo per o VIOli RAVEL Alo ,.re f'oye Chrisllan Zacharlas diroctor Nalalie Chee violi' Mireia Farrès trompeta 04 05 03/10/2008 04/10/2008 05/10/2008 SIBEUUS: Concert per 1 VIOli MAHLER: SmtlonM núm. I , 'T.UO" Eiji Oue dorector leticla Moreno w>li 21 13/02/2009 14/02/2009 15/02/2009 HAYDN S.mlon<o rnJm. 49, '1A poo$1Ò" PENDERECKJ Concert pet 1 vido BEETHOVEN S.mlono0 núm. S RobenoDioz - 10/10/2008 11/10/2008 12110/2008 BERLIOZ Sen_.,IO Celrorv. C>bemn STRAUSS Mort i lt0nsflpflfaci6 MONTSALVATGE Trea postals íMtmrnades Eiji Oue direclor Norah Amsellem sop<ano 22 20/02/2009 21/02/2009 22/02/2009 RAKHMÀNINOV Concert per a piano núm. 3 BARTÓK CCNlCOII pet o orquestro Ernest Martlnez b:qulerdo Ocectof Nikolal Lugansl<y pii'O 03/ 03/2009 HAYDN SlrnlotHa nolrn. 104 "Londles" BEETHOVEN Slmlonla mm>. 7 Eijl Oue doredor 07/03/2009 08103/2009 BRUCKNER S.m/on.a núm.B Orquestri de Valer\ell Yaron Traub <breclor 20/03/2009 21/03/2009 22/03/2009 PARE RA FON S Obna tltiC8nec de ~'~Nació Caiaa Catalunya 1ro ec Josep Pons d•rec1or Steven lsserlls vloklnceJ 28/03/2009 29/03/2009 ARVO PÀRT Cantus in memory of Ben¡amin Briaen Rubtln Gimeno d•reclor Young·Heo Klm soprano ALBAN BERG Oie Nachtin¡¡aio RAMON HUM ET Escenas de pAjaros GEORGE BENJAMIN A mind ofwinter JOHN ADAMS Hormonielehro Pouk!" HAYDN Simfonia nOm. 83, POULENC Concert por a do$ pianos RAVEL Concert fHH a PJ'• "o en sol major MOZART Simfooio mlm. 29 Christlan Zac:harias dlractor J piano M. Lourdes I Uufs Pêrez Mollna p¡anos RAVEL ~.,.,,- Lt Vo/M 06 17/10/2008 18/10/2008 19/10/2008 21/10/2008 BRAHMS Obortut1 ICidfmra SCHUMANN Concort per a Yioloncel DVORAK Simfonio nOm. S Rumon Gamba diredof Chñstian Polt6ra vMllo<lcel 07 08 31/10/2008 01/11/2008 02/11/2008 MOS ICA DE PEL·LICULES Btn·hur, Gladiator Robin Hood, El C<d-. Rochael Worl>y d•rectO<• 07/11/2008 08/11/2008 09/11/2008 HAYDN Simfonfo mlm. 99 Giovanni Antonlni directOl OeJan Lez.ic p¡ano 09 14/11/2008 15/11/2008 16/11/2008 GERHARD P~drolliono SAINT·SA~NS Concert per a plano nrlm. 2 BRAHMS SimfonkJ num. 2 10 21/1112008 22/11/2008 23/11/2008 11 29/11/2008 30/11/2008 12 Concort per o pfano on ro major KRAUS: 0/lmpia. Obortura MOZART S•mfonlo mlm. 38 •Praga" MAHLER Llodcr oua "0<!1 Knllbon Wunderltofn". S..locc.O BRUCKNER S•mfonio nOm. 3 "W09ner" Vlctor Pablo Perez dtrectoJ Vidor Pablo Pérez dJrector lñs Vermilnon meuo soprano Ernest MaJt!nez lzqlllenlo cllredor Monica Groop meuo soprano Cemilla Hortenga flauta 12/12/2008 13/12/2008 14/12/2008 MOZART Stmlonío núm. 4t •Júplor" Cario Rhzl dorec:tc< Elena de la Merced sopono 13 19/12/2008 20/12/2008 21/12/2008 Eiji Oue d~redor oluto Ptmrto. Clbemn CAR NI CER H SAINT·SA!NS eonc.rt per o pil¡no nclm. 5o •Egipci" Jean·Yves Thlbaudet poano BEETHOVEN S.mfonta nOm. 7 14 15 03/01/2009 04/01/2009 RoeSin., Ma.IHnel. &~pp•, J. Straus' Bizet 16 17 09/01/2009 10/01/2009 11/01/2009 Aguslin PNMII-friend tenor Uli Hallet S0f1111"0 Co< de carntn del Palau o... CONCERT DE REIS. Obtn de 26 ---- Rafal Blecllacz plano SIBELIUS En Sogo KA !JA SAARIAHO c.nçor,. d'Adrranll SIBELIUS Lo filio do Polyola KA !JA SAARIAHO "Atl.,lu -.go• p t u - MENDELSSOHN ·~· Strrtlotu nclm. 2 23 24 ---25 Cri.stóbal Soler director Robe.rto Mlnczuk director ALBERT GUINOVART El lament dola terra Obre Oflebrroc do FundaciO Caiaa Catalunya i I'OBC Adollo GuUérrez Arenes Y10ioocel TXAIKOVSKI Van'ncion& Rococo RIMSKI· KORSAKOV Scbohorozade 10/01/2009 17/01/2009 18/01/2009 R. LAMOTE DE GRIGNON Foc•cja CERVELLÓ Cooc1Jfl por o violi TXAIKOVSKI Simlooia núm. 5 Antoni Ros MarbA director Markus Placcl v1oli' 23/01/2009 24/01/2009 25/01/2009 BEETHOVEN Concert per a violi HAYON S•mfonfa núm. I 04, "Londroo" Eljl Oue dlroctor Vadlm Repln 111011 27 28 03/04/2009 04/04/2009 05/04/2009 Conoett per a plano nUm. 24 Simfonia núm. 39 Orquestra Slmfbnlca del Gran Teatre del Uceu Mk:haol Boder 01redor Tabea Zimmennann vda James Judd d11odor ELGAR Con<;~t per a vloloncel i orques tra SCH0NBERG Pélleas i Mélisande BRAHMS Concert pér a viot/ i orqutJstrs STRAUSS AW parli àrolhustra EIJl Oue d recto1 Chñsllan Tetzi1U v1ol• 17/04/2009 18/04/2009 19/04/2009 VASKS Con!Abile Yakov Ktelz.berg duectOf 29 24/04/2009 25/04/2009 26/04/2009 SCHUBERT Olleflltra D 6~8 SCHUMAN N Concert per a piano i orque&tra SCHUBERT S.m/oruo en do mopt, "U &an· Hans Grat dlfodot Mlhaela u,.uleasa poano 30 31 01/05/2009 02105/2009 03/05/2009 MOZART Don G........: Oboft""' UNDBERG Concert per a ono/1 i ~a HAYDN SlrniotHa mim. I 00, ·w;,.r Ernest Mortinu lzquletdo doreclo< Pekka Kuuslsto ,.,. 05/05/2009 STRAUSS Ououe li/omes cançons MAHLER SlrnlotHa mim. 4 Jove Orquestro Nodonal de Cetaiuny11 Manuel V•ldMeso d•recto scptanO a determ.nar 32 08/05/2009 09/05/2009 10/05/2009 12/05/2009 CHABRIER E-no FALLA Noches . , lo& J/vdmes de Espoña Josep C.bati•·Oomoned'l Orector Gustavo Ofu·Jerez p.ano 33 34 ---- XOSTAKÓVITX Simfonia num. 11 ALBÉNIZ/ARBOS lboria RAVEL So/010 22/05/2009 23/05/2009 24/05/2009 BEETHOVEN Simloma mlm. 6, "Pastoral" 29/05/2009 30/05/2009 31/05/2009 02/06/2009 J. RODR)GUE.Z PICÓ Danses d 'Ibèria. Obra oi')Cènoo de Fundació Caill.a Catalunya i l'OSC pol 10•. anivam.ari l 'Auditori BEETHOVEN Slmloma núm. 9 GUINJOAN Pa!tt<N!OI EIJI Oue d rector S'TRAVINSKY Concert per a violi i otquesttll Akiko Suwanal v•oll Eifl Oue d1rec1or Marta Moleu soprano Anna Tobofla meuo ~oprano tenor 11 determ•nar GudJon Oskarsson bMc Orfeó C..ta16 PANORAMA ritmes actuals en peces com l'estudi per a dos pianos Mambo núm. N i Ja reivindicació d'allò clàssic en obres com l'Scherzo over Beethoven per a quartet de corda basat en Per a Elisa. Tot plegat adobat amb un positivisme gairebé bíblic que s'endevina fins i tot en els títols, com el de l'scherzo La vache qui mi, el de la sardana per a piano Sina petxina, el de les Varia/ions à propos d'un bateau qui s'endort i el del divertiment Como por negra magia de la mano izquierda. cultura i subjectes als canvis de les seves pròpies cultures, les danses poden ser tradicionals però no totèmiques, portadores d'una riquesa que obre les portes de més enriquiments emocionals. eclecticisme musical. La versatilitat artística i Ja inquietud cultural de Colomé es van fer notar en el vessa nt musical des de la seva primigènia vinculació amb la cobla fin s al minimalisme més abstracte dc Ics seves darreres composicions. Pianista de formació, Ja major part del seu catàleg, desbordant per minimalista i exultant per intimista, està dedicat a aquest instrument. La seva vinculació amb artistes de tota índole va provocar ullades a la guitarra i el clarinet i a conjunts instrumentals de cambra, i va ser precisament aquesta vinculació Ja que va afavorir una difusió internacional remarcable. Carles Santos. Fcmando Turina, Josep Henríquez i Miguel Zanetti han tingut en Colomé un creador de capçalera. En destaquen les germanes Eulàlia i Ester Vela, protagonistes de l'estrena dc Ics seves obres en escena1is d'arreu i dc l'enregistrament recent de Sardemana, una de les seves obres emblemàtiques en què versiona en forma dc sardana per a piano a 4 mans el primer moviment dc la Cinquena Simfonia de Xostakóvitx. Darrerament havia aparegut el volum titulat Música lliure, magnífic enregistrame nt en què el pianista L' omiat íntim i intimista. Potser no era temps encara de grans reconeixements públics, i de fet el més significatiu que va re bre va ser la Medalla al Mèrit Cívic que li va atorgar l' Obra de Ballet Popular el 2006. En tot cas, la seva abnegada dedicació a l'art i la generosa col·laboració amb què va regalar els que el van voltar li van reportar una profunda estimació que es va fer palpable en l'emotiu comiat que se li va retre el 20 d'abril a La Caldera i en què van intervenir artistes com els pianistes Carles Santos i Eulàlia i Ester Vela, el guitarrista Josep Henríquez, el balla1Í Francesc Bravo i la cantan t Mariona Sagana. Delfí Colomé, l'home que va fer de l'amabilitat el nexe entre l'art i la diplomàcia, ens ha deixat el seu art. C Humberto Quagliata versiona una selecció de les obres més í11times per a piano dan-ere un títol genèlic que rememora una de les premisses de Colomé: "La música va néixer lliure i la seva destinació és guanyar llibertat." En la seva obra es fa visible la curiositat per la màgia que l'envolta en obres com Kites, divertiment per a ducs guitarres que s'inspira en el vol dels estels de la plaça Tiananmen. l' homenatge a (*) Citacions extretes de l'entrevista del programa Nydia de TVC, emès el 2006. MÚSIC I DIPLOMATIC EN RECORD DE DELFÍ COLOMÉ l passat li d'abril, ja de matinada, em trobava a casa treballant amb l'ordinador quan inesperadament vaig rebre un correu electrònic de l'Ambaixada d'Espanya a Seül. L'enviava Karina Lee, la secretària, i era un missatge d'aquests que un es resisteix a creure que siguin certs però que desgraciadament ens situen davant del misteri de la vida. El missatge era breu però precís: "Sr. Gonzólez de la Rubia, Lamento fer-li arribar aquestes llOIÍcies. L'Ambaixador acaba de morir fa unes hores. ., Va ser un cop dur en el moment més inesperat, ja que feia poc que havia coincidit amb Delfí i regulaxment manteníem contacte per correu elech·ònic. El cas és que al rebre la notícia van recórrer Ja meva memòria, com si es tractés d 'una pel·lícula, els millors moments compartits amb ell. El seu suport a les meves beques d'es tudi a Eslovàquia ja fa molts anys; els concerts en els quals vam coincidir en els programes de Filipines o Barcelona o quan els membres de I"Ensemble Diapason vam interpretar les seves obres a l' Argentina. Per a la seva obra de cambra El Jardí de les Delícies, fins i tot va treure temps per escriure la part de per- E 14 254 cussió que li demanàvem. Realment, no sé d'on treia el temps per fer tantes coses. També recordo especialment els concerts realitzats aquest agost passat a Corea, on Delfí era ambaixador i on, malgrat el seu intens trebaJI, es va mostrar tan amable i sol·lícit. Fins i tot va venir a trobar-nos personalment a l'aeroport. Sempre atent, al costat de la seva amable dona Elena i del personal de l'Ambaixada, va aconseguir que la nostra estada fos molt còmoda. Però és que Delfí mai va decebre els seus amics. Van ser molts els músics que van passar per Ics ambaixades en les quals va estar destinat i també moltes Ics persones a qui en tot moment va ofetir el seu suport des dels organismes oficiaJs en els quals va participar. És per això que tots tenim de la seva persona el millor dels records. Inquict i curiós, culte, apassionat per la vida, la seva pèrdua és insubstituïble. Però sobretot, Delfí era un músic visceral i de cor i per això, afortunadament, sempre gaudirem de Ics seves composicions i de Ja memòria eterna de la seva amistat. Domènec Gonzalez de la Rubia PANORAMA DIETARI D'UN CRÍTIC EN EXCEDÈNCIA • ai Aquell 18 de maig "No l 'oblidarem mai, aquell18 de maig, a Madrid." D'a- questa manera acaba la cançó de Raimon "18 de maig a la Villa", Madrid naturahnent Era el mític 1968, ara ha fet quaranta anys, i la Universidad Complutense ha recordat aquella efemèride d'un recital que va reivindicar i que va acabar amb la càrrega de la brigada lleugera. Va ser el més pròxim al que estava passant a Paris. per ANTONI BATISTA E I primer article que vaig escriure a la premsa de Barcelona anava il-lustrat amb una foto de Raimon, i també comentava un recital fet a Madrid en territori universitari, anomenat "Festival de los Pueblos Tbéricos". Era el 1976 i la brigada lleugera envoltava el campus de l'Autònoma, però en aquest cas estaven a l'expectativa del canvi de camisa i d'uniforme. D'aleshores ençà, en Raimon és en singular la persona sobre la qual més he escrit, m'hi vaig entretenir acadèmicament en la tesi doctoral i vaig acabar el meu curs de raimonologia escrivint un ll ibre que podríem qualificar d'assaig biogràfic, Raimon, la construcció d'un cant. Per tant, els fulls del meu dietari són en aquest capítol molts i molt plens, i plens d'amistat. En selecciono un. Inspirats per l'exemple del "18 de maig a la Villa", un grup d'estudiants que arribàvem a Ja universitat ja passats pels ideòlegs de París, que eren americans i alemanys, vam organitzar un recital de Raimon al Campus de Bellaten·a. El PSUC va posar tot l'operatiu, que vol dir molta carn a la graell a allò va anar bé, es van recaptar 250.000 pessetes, que eren molts diners el 1974. i gràcies a elles, les peles, vàrem fer una bona revista política i cultural, '·Universitat", que va tocar els nassos a la dictadura, que es pensava que tot just havia acabat amb ella, Ja revista. Josep-Rafael Macau, nom de guerra de què no em vull recordar, va fer una magnífica contraportada, un collage amb tots els retalls de premsa on la bòfia es vantava d'haver desarticulat l'aparell de propaganda universitari del PSUC, i va sobreimpressionar-hi uns versos del Tenorio: "Los nu1ertos que 110s matais, gozan de buena salud. " La multiple inculata a la policia ja havia començat amb el permís per fer el recital, induït pel doctor Laporte, i va culminar quan van pretendre, els polis, requisar l'enregistrament del recital que s'havia fet amb finalitat discogràfica. Els tècnics de la companyia, q ue ja s'ho esperaven, els van donar una ci nta, ''per error", que contenia magnífiques corrandes dels cèlebres pallassos Gaby, Fofó, Miliki i Fofito. El disc va sortir, recollint cançons que abans la censura no havia tolerat, amb el títol de Campus de Bellaterra. El Comitè Executiu del partit va honorar tots els que havíem perpetrat allò amb un tros d'ala de bombarder nord-americà abatut per "l'heroic poble del Vietnam", peça d'art conceptual molt valorada que vam anar passant-nos fins que algú se la va quedar. Raimon va fer molts i molts recitals que mobilitzaven i proporcionaven ingressos a organismes clandestins diversos dels que lluitaven per les llibertats democràtiques i nacionals. Els que es pensaven, en funció d'això. que Raimon s'acabaria quan s'acabés la dictadura, van errar. però, perquè Raimon RAIMON REP LA MEDALLA DEL CENTENARI DE MANS DE FÈLIX Ml LLET si bé era això, l'agit-prop, també era una altra cosa. la seva qualitat artísti· ca. Fonamental. a pocs dies. Fèlix M. Millet va imposar a Raimon la medalla del Centenari del Palau dc la Música Catalana, fet que ja ens il·lustra d'aquest valor essencial que és el factor estèlic, el Raimon músic, intèrpret, poeta, comunicador. Raimon és un dels artistes que més vegades ha actuat al Palau, on li hem vist tots els registres. Ja guitarra i veu dels primers anys, i els diferents formats d'acompanyament que han culminat en el gtup cambrístic dels últims temps, en el qual tan còmode se sent. La seva discog¡·afia, aplegada en les integrals, ens dóna, però, encara més colors, singu larment el g¡·an fom1at de l'orquestra. Ausiàs March llegit per Josep Pons, i Espriu per Ros Marbà són els exemples més clars. Amb esment especial de les interpretacions amb l'Orquestra Simfònica d'Euskadi i I'Orfeón Donostiarra. sota la batuta de Víctor Pablo Pérez. Pocs cantants poden lluir un currículum tan complet, que fa donar-se la mà a la música culta i la música popular sim bolitzades a les escu ltures que coronen la boca de l'escenari del Palau , Ics valquíries wagnerianes i Clavé. Això és el que ha fet que Raimon no caduqui. perquè l'estètica perdura. Sort afegida que l'acompanyi l'ètica. La que va moure el " 18 de maig a Ja Vi lla~ i la trajectòria d'una vida sense cap escletxa. F 15 255 li 1 FESTIVAL DE MÚSIQUES RELIGIOSES I DEL MÓN DE GIRONA Final de curs per PERE ARTfS l final dels cursos lectius acostumen a ser celebrats amb actes en què els deixebles mostren als pares, familiars i amics els coneixements adquirits o l'aprofundiment en aquelles matèries que ja posseïen. Nonnalment acostumen a tenir una certa solemnitat: el marc -habitualment Ja sala d'actes del centre, adientment agençada- i les paraules inicials i conclusives del director. Per això em va sorprendre i fms i tot indignar un final de curs viscut recentment. Primer pel marc: a l'aire lliure, una plaça del barri de Gràcia de Barcelona. Segon: perquè els organitzadors no van preveure que aquell dia era dedicat al mercat al carrer. Total: les actuacions dels deixebles, molt meritòries, es veieren barrejades amb parades de productes de tota mena, amb l'actuació dels gegants i fins i tot amb un grup de ball de bastons en un maremàgnum de sorolls de tota mena. No negaré la importància d'aquestes manifestacions folklòriques, però em sembla improcedent barrejar-les amb la cloenda de curs d'un centre especialitzat en educació musical. )o no sé si la Generalitat té competència per regular aquests actes... Si no, fóra bo que hi intervingués per evitar que un bé cultural-en aquest cas la música- sigui vexat o, més ben dit, degradat, al nivell d'una mercaderia qualsevol. No, no és així la fónnula de servir la música al nivell que sigui amb un to de dignitat; altrament es rebaixa fins i tot l'esforç dels intèrprets i dels pares i també sens dubtar-ne la dels mateixos ensenyants. Vull creure que en cap altre país del món pot passar una cosa com aquesta: la inconsciència, o el sentit purament mercantil dels qui dhigeixen aquests centres pot desiJ.lusionar unes vocacions joves i prometedores, el sacrifici dels pares i la donació absoluta dels docents. Si de totes les arts, la música és la que més enlaira l'esperit, cal que les seves manifestacions siguin tractades no solament amb cura, sinó fins i tot amb amor. E Nova Junta Directiva de I'ACC l passat abtil es celebraven les eleccions pertinents per escollir la Junta Directiva de E l'Associació Catalana de Compositors per als 16 256 propers quatre anys. S'hi presentaren dues candidatures, encapçalades per Miquel Pardo i Domènec Gonzalez de la Rubia, la darrera de les quals va ser la més votada. Així, la nova Junta Directiva de I'ACC per al període 2008-2012 és fonnada per Domènec Gonzalez de la Rubia, president; Eduardo Diago, vicepresident: Carles Eroles, secretari; Enric Ferrer, tresorer; i Anna Bofill, vocal. Entre la fidelitat i l'eixamplament del ventall d'oferta a novena edició del Festival de Músiques Religioses, amb el complement al títol "del món", enguany mostra la voluntat de no recloure's en el concepte original "músiques religioses". Tanmateix sense que les concessions siguin molt determinants i, per tant, sense perdre el que podríem anomenar orígens identitaris. I en aquest sentit, incloure música de tipus ascètic -com la Música callada de Mompou, les Sui/es per a violoncel de Bach, un concert d'orgue o el Quartet per a la fi dels temps de Messiaen-, no trenca ans se situa en l'ortodòxia primigènia apuntada. Per tant, som al bell mig d'una dialèctica que altres mariífestacions han decantat sense gaires escrúpols per la via més còmoda de la indústria de I'entertainment, mentre que aquí, hi insistim, es mantenen de fo1ma global les formes. En conjunt, l'oferta és molt atractiva i hi destaquen esdeveniments tan rellevants com, per la seva magnificència, la versió del Requiem de Brahms, molt ben equipada amb l'Orquestra Simfònica del Vallès, un aplec de corals de Girona i les convidades Cantiga i Lieder Càmera, amb dos solistes excel·lents: Maria Hinojosa i Joan Martín-Royo, i amb una batuta tan solvent com la de Xavier Puig. En la mateixa línia és remarcable el retorn a casa nostra del prestigiós conjunt anglès The Tallis Scholars amb un programa en el qual emergeix I'Officium Defunctorum de Tom as Luis de Victoria i que completen obres de Guerrera, Willaert i Obrecht. L'impressionant i al·ludit Quartet per a la fi dels temps d'Olivier Messiaen serà ofert amb un quartet de solistes de I'Ensemble lntercontemporain, alhora que hom comptarà amb una intervenció escènica de Perejaume, autor del cartell del Festival. El programa el completa el Trio Wortschatten d'Hèctor Parra, compositor català vinculat a l'esmentat ens parisenc. En una línia semblant, l'excel·lent pianista granolleri Jordi Masó oferirà el cicle més personal i representatiu de l'obra de Frederic Mompou, Música callada. L'orgue, instrument vinculat a la música religiosa per excel·lència, serà protagonista d'un concert a cura d'Oiivier Vernet amb obres de J. S. Bach, Pierné, Messiaen i Charles-Marie Widor. I..;a p¡¡rcel·la religiosa més exòtica vindrà de la mà del conjunt vocal-sextet- que encapç31a i dirigeix la soprano sèrvia Divna Ljubnojevic amb un programa de cants sagrat!¡ bizantins. En una línia fins a cert punt semblant, encara que de característiques molt diverses, es troba l'actuació de I'Oawal Najmuddins Salfuddin & Brothers, que oferiran un programa de música sufi del Pakistan. Finalment, el contratenor berguedà Xavier Sabata -de carrera projectada arreu d'Europa- actuarà acompanyat a l'arpa barroca i arpa Doppia per Siobhan Armstrong en un programa de música hispànica i italiana dels segles XVTI i XVIII per a veu i continu. Sense apartar-nos de l'àmbit de la normalitat conceptual - insistim-hi, originària encara que obrint-ne una mica l'espectre-, cal fer esment de la interpretació en dos concerts de les sis Suites per a violoncel de J. S. Bach a cura d'un dels violonceJ.listes més encimbellats del moment, Jean-Guihen Queyras. Sense entrar en el detall, totes aquestes manifestacions tenen en comú un context molt notable de qualitat i rigor. Ja a l'àmbit més corresponent a "el món", hi ha l'inaugural recital de la coneguda cantant israeliana Noa i la que pol resultar sorpresa molt grata de Khalid lz1~ amb una demostració del món cultural amazig; també les actuacions del grup de percussió Bloc Quilombo pels carrers de Girona, o Ja del conjunt Tactequeté a les escales de la catedral i també la del conjunt de música celta irlandesa Altan. Tespecialment "visible" la del brasiler Gilberto Gil, de presència força espessa a casa nostra darreJ·ament. Boban & Marko Markovic Orkestar portarà el món de les fanfares gitanes dels Balcans i hom assistirà també a una actuació insòlita; la del grup de percussió corporal Barbatuqes, amb una actuació de caràcter especialment insòlit Esmentem rinalment l'actuació de Burhan & lstanbul Oriental Ensemble, un conjunt de referència a l'àmbit de la tradició zíngara turca. El Festival s'escamparà a diversos àmbits de la ciutat de Girona, com les escales de la catedral -referent emblemàtic-, aquest mateix espai i el seu claustre i també enguany l'auditori. RRMC L ~ , lli li I I t li ~t • I f t T.+34 gn 53 82 92 ·-o ·-a = ca I- I e * Dimarts 29jullol - 22h * Dijous 17jullol- 22h ~ CHUCHO i BEBO VALDÉS ~ Dos clàssics imprescindibles del ia!in-jau i DE BEETHOVEN ~~ en en CI) un musical que ha fet riure a mitja Europa * Divendres 25 - Diumenge Z7jullol - 22h ffi LABOHÈME .lS !.:obra més coneguda de Pucclnl, plena d'àries i melodies molt properes Dissabte 2li juliol - 22h Dl EGO FLÓREZ i OBC i.i... EJUAN l tenor del moment: per no perdre-se'l * Diumenge 27lullo1·19.30h Un vespre amb... Chopin Els preludis Romanticisme visceral CI) * Dissabte 16 agost· 19.3011 Quartet Quiroga La millor música de cambra de tots els temps Un vespre amb... la cançó catalana Marta Mathéu, revisa el nostre patrimoni > ca Q. Els quartets 8 repertori favorit del pare dels clàssics Lorca Romancera gitano * Diumenge 17 agost • 22h La gran història d'amor amb la màgia d'lgor Yebra a l'escenari . . .. Diumenge 10 agost -19.3011 Divendres t agost ·19.3011 Giselle Prova de foc de tècnica I expressió ~~ BALLET DEL KREMLIN <> Romeu I Julleta * Diumenge 1D agost· 22h ~ SERRAT BALLA ~ La música de Serrat convertida en imatges de tota una vida Una vespre amb... Beethoven * Un vespre amb... "' PALAU MOS ICA CATA LANA *Diumenge 3 agost· 19.30b Un gran concert d'entrada lliure * Dijous 16 agost • 22h Weber, Strauss I Brahms de la mà dels millors intèrprets Les sonates per a violi Coral Abertis Un musical amb sabor a cabaret, a revista I a gran espec1acle teatral ~! BALLET DEL KREMLIN ~ FRÜHBECK DE BURGOS & ~0 DRESDNER PHILHARMONIE Un vespre amb... Mozart * Divendres 25 juliol· 19.3011 ~i Don Quljote contra el Angel azul treball promet una nit Inoblidable... Diumenge 3 agost-19.3011 Les suites per a violoncel * Dijous 14 agost· 22h !!!:S JÉR0ME SAVARY •'··" • 100 r~~ Un vespre amb... Bach amb mirada flamenca * OissabtD 9 agost • 22h * Dilluns 4agost • 22h ~ ESTRELLA MORENTE & DULCE PONTES • Soles 1a duo, dues veus d'or en una proposta de privilegi * Diumenge 20 ¡uliol· 19.3011 ~ L'òpera més coneguda de Verdi Dimldres 8 agost- 2211 * Diumenge 3 agost • 22h ~ DIANA KRALL -La veu més suggerent .., del jazz: tot un luxe ~ XV CONCERT DE Flamenca para Travi ata <> :E f ROSARIO· La presentació del nou * Dissabte 2 agost • 2211 de música, llum I color --CD à ~~ LE QUATUOR ·Els rels de l'humor: 8 MÚSICA CATALANA Festa catalana en un espectacle ca ·-en * Dljous7 agost- 2211 ~ Cia. ANTONIO GADES Bodas de sangre, Suite flamenca Aamenc i passió en dues obres mestres de la dansa * Dijous 1 agost· 2211 * Di.sabte 19 juliol- 22h ~ MARTIRIO & LILA DOWNS Un mestissatge d'alt voltatge i~ SALVADOR TAVORA "' El geni de Pogorellch davant la Segona de Rachmaninov. Pura emoció * Dijous 31jullol· 22h ~ ROLAND PETIT -un geni de la dansa :3 s'inspira en el gran Duke Elllngton "' Amb una batuta de luxe Kurt Masur & Orchestre National de France i ORQUESTRA DE CADAQUÉS i g Joyful Gospel Choir • El cant profund d'Amèrica, base del blues I del soul * Dl~endres 18 juliol· 22h ~ LA QUINTA i LA SEXTA * Dimarts 12 agost - 22h * Dimarts 5 agost - 2211 ~ POGORELICH, MARRINER NIT DE GOSPEL * EL SOMNI D'UNA ~ D1m1C!a 13 agosl-18.3011 Dossabte 2li juliOl • 18.30h ~ LA PETITA MAGlA ~ DELS KI-KIDS ~ NIT D1ESTIU Amista~ música i sorpreses Fades i follets tupen amb els humans: música, humor I màgia teatral * Dimecres 30 juliol • 18.30h ~ PAPANOTES ~ La crisi de les set notes. Papanotes pren cartes en l'assumpte *~ EL SOLDADET Dlmectas 6 agost ·18.3011 NrtJ la Gd-lab:nci6 de: ~ DE PLOM ~ ~ "laCaixa" ; 8 conte infantil vist per 8 Emillo Aragón 10 cançons tradicionals Lorca de la mà del cor del Palau * ACTUACIÓÚNICA A CATALUNYA * PROGRAMA EXCLUSIU * ESTRENA Amb el copatroclnt • 111'1 Gonof'lltal do Cotalunya IUI IntUtut Cetat& cM " ' lndUtlriQ Cullu,-.)t ~ "laCaixa" s ~,I" gasNatural .... + GrupAgbor ._ Qlpui»dddoGiniN Fundació 11\11$\WAQII • llancSM>adell aberti{ ........... B-Coololdo_ .. _ d o AJuntament do Perol... tUNOACIÓ CM I [ LL 0[ PEII.AlAOA fes t'""' DEL SEU AFFM. Sr. Joan Guinjoan ( en l'avinentesa d'una estrena i d'una lliçó d'ètica professional) Estimat amic: I amic de fa una colla d'anys, fins i tot d'abans de conèixernos, quan jo, essent un adolescent barbamec, llegia els seus savis articles i crítiques al "Diari de Barcelona"; d'això Ca, no s'espanti, uns cinquanta d'anys. Ja són anys, no li sembla? Poc pensava aleshores que amb el curs del temps passaria de l'ad· miració anònima per la seva tasca de crític a la corresponent com a compositor i d'aquí a una amistat dia rere dia més ben soldada. I poc podia pensar també que seria un fet creatiu seu d'u· na importància secundària en el si de la seva transcendent obra. el que em realimentaria l'estima per vostè de la manera que ho ha fet, tant en la condició d'artista gran com, molt especialment, en la dc persona d'un elevat sentit de la digní· tat professional. Ja deu haver capit que m'estic referint a l'estrena de la seva obra per a cobla titulada Arrels que es va produir el dia S d'abril en el cicle Cobla, Cor i Dansa al Palau, amb el coixí orquestral dc l'admirable Cobla Sant Tardi-Ciutat de Barcelona i sota l'autoritat superlativa de la batuta de Josep Pons: que per cert també participa en gran mesura del que li diré a vostè. Parlo des del coneixement de la cuina i de les entranyes dels fets. alhora que deixo a part abandonar-me al detall de l'alta valoració que em mereix l'esmentada obra. Perquè el que m'intCI·essa remarcar ara és que, essent per a vostè una empresa que no podia engruixir substancialment el seu prestigi, ni per descomptat el seu compte corrent; que no essent un d'aquells encàrrecs d'altíssima exigència i responsabilitat, s'hi va clonar amb un lliuramen t absolut, sense la més mínima reserva; com si l'hi anés la vida; és més, fins i tot amb desfici i inquietud juveni ls; amb el deix pur de la descoberta il·lusio- IMPROMPTU per FRANCESC T AVERN A-BECH E 18 258 s parla amb insistència de les dificultats per a la in· terprctació o fins i tot per a l'assimilació de la música contemporània. lo crec que aquestes dificultats provenen d'una altra banda ... Ja que. si aquestes sorgeixen serà per la novetat i el caire inèdit de la proposta musical, és a dir, la composició resultarà difícil per raó de no presentar antecedents històrics, ni tampoc semblarà tenir en compte les tradicions llargament establertes. D'alguna manera, es pot ésser contemporani i seguir fidelment el que s'ha establert en els trac tats dc composició antics ... Fins i tot diríem que els compositors d'avui no acostumen a autoproclamar-se com a contemporanis, ni diuen: "jo escric música contemporània". Una altra cosa és que mani· l'est in el caràcter d'avan tguardista iconoclasta, com una característica de la seva música, volent expressat~ així, com intenten una nova manera dc compondre la música, en la qual trenquen motlles, o normatives, per cercar possibilitats inè· dites per a l'expressió sonora. Què és, ésser contemporani? En definitiva "contemporani" vol dir simplement i exactament que s'és del mateix temps! Dit això, potser ens adonem que la contemporaneïtat mai no podrà orientar-nos sobre la possible qualitat i estètica. ni tampoc de la dificultat de la música, ja que la contempera· nada. Lluitant contra la dificultat d'un món formal aliè al seu propi, s'hi va donar de manera generosa. amb tota l'energia, sensibilitat, intel·ligència i potencial creatiu. I per descomptat sense renunciar gens ni mica al seu ideari estètic personal. No m'estranyaria que ara vostè es sorprengui que remarqui aquest fet. No dubto que pensarà que no n'hi ha per a tant i que exagero i que el que va fer era el més natural del món. Però, sap?, en el camp professional - i no solament en aquest, és clar-, més sovint del que caldria allò més natural no és el més habitual. I més encara. sobretot no ho és, no en aquells que com vostè ja podrien estar lícitament de tomada de tot i ho tenen tot demostrat, sinó en els que encara ho tenen tot o molt per fer i tot o molt per demostrar; mancances que no els impedeixen estar posseïts d'excessos de fatuïtat, o sigui exactament vanitat infundada -si és que la vanitat pot tenir mai fonaments-... i, és clar, de relativisme d'escrúpols professionals. Per això em plau remerciar-li amb tota convicció, ultra -hi insisteixo- el gruix qualitatiu de la seva obra, la seva impecable lliçó d'ètica professional. aquesta matèria que no em consta que fonni part arreu de cap programa curricular docent i que em permeto suggerir que li facin un lloc: els seus resultats amb tota seguretat serien molt satisfactoris. De moment, per si de cas sóc escoltat algun dia, amb el seu permís suggereixo que el programa incorpori aquesta impagable i digníssima lliçó seva. Tot sigui començar. Del seu affm. Jaume Comellas La contemporane·ltat, un error de terminologia? neïtat sempre ve definida per una referència temporal. sigui d'avui o sigui del passat remot. D'alguna manera, no podem ésser contemporanis de Buxtehude. però sí podem escriure amb el seu estil i a la vegada ésser contemporanis d'Agustí Charles... Tanmateix potser sí, seria possible, manifestar que la música d'avui té un ampli camp d'expressió per profunditzar en la problemàtica existencial del nostre temps, la qual difereix òbviament de la que incidia en la societat del rococó o bé en la del romanticisme. Lògicament, el llenguatge sonor dc la nostra època no pot circumsctiure's a les normes de la música tonal - tanmateix sí podrà assumir-les, sempre que Ics necessiti. I potser és aquí que la naturalesa inèdita d'unes noves propostes sonores poden plantejar problemes, tant per a la seva creació com per a la seva in ter- pretació, i cal trobar un camí que permeti superar les dificultats i els dubtes. La solució, tant per a qui escriu, com per a qui interpreta, no és altre que la d'aplicar amb tota l'exigència un treball preparatori sense cap mena de concessions i admetre que encara són possibles noves perspectives (tan legítimes i vàlides com les que tenien Bach o Mozart en el seu temps) per expressar amb música la problemàtica existencial i estètica del nostre temps. FÒRUM SANTA CRISTINA D'ARO Interessant, jove i solvent programació l Fò rum .de Santa Cristina d'Aro ha programat una tempo rada, la dotzena, carac tentzada novament pel seu criteri de prestar una atenció preferent a intèrprets joves de notable qualitat. Aquesta circu~ s tància té ~n doble mèrit: per una banda, afavorir la projecció d'aquests professiOnals -sovmt avalats per premis importants-, i per l'altra, importantíssim, garan tir unes versions d'una potència, frescor i il·lusió que sovint es troben a mancar e n professionals més consolidats, i al mateix temps al servei de r~pertoris renovats i pe r això mateix especialment atTactius. D'aquesta manera, el ~1cle, que es desen~·ot ll a entr~ ; ls. mesos d:a bril i octu bre, adquireix una personalitat molt acusada 1un notabilissun atractm. En total s'hi oferiran onze concerts, tots de cambra excepte un recital de piano, entTe els quals es fa difícil establir nivells de jerarquia. Va ob1ir el cicle - 19 d'abril-, el Delian Quartet -c01·da- i va continuar-lo el duo de piano form at per juan Femando i josé Enrique Moreno. Ja aquest mes de juny hi actuarà el duo f01mat per la violinista Ka li na Macuta i el pianista Daniel Blanch. als quals seguirà el jovenissim violoncel·lista Fcrnand~ Al'ias -vencedor de la danera edició d'El Prin1er Palau-, que fa duo amb el piamsta Ortega Chavaldas. Sempre seguint l'ordre cronològic es produiran les actuacions del trio format per la soprano Núria Orbea, la violinista joana Kamerarska i el pianista Moisés Femiíndez, seguirà el recital de piano de Mladen Colic -guanyador del Concurs Maria Canals 2007- i el de la soprano Liesbeth Devos i el pianista Lucas Blondel. El Trio Jess de Viena -el conjunt més consolidat i madur del cicle-, actuarà ja el mes de setembre, tot donant pas a l'actuació de l'exceHent violinista catalana Carlota Amargós -premiada en la darrera edició d'El Primer Palau-, acompanyada al piano per Nikolaos Stavlas. La cloenda serà a c ura del Quartet Amaryllis -corda-, que actuarà el dia li d'octubre. Com sempre, els concerts se celebraran a l'església pa rroquial de Santa Cristina. RRMC E TANGENTS L'òpera per JORDI MALUQUER n una entrevista publicada l'any passat. Gerard Mortie r, actualment intendent dc les òperes de París i antic deixeble del renovador del gènere Rol f Libe1111ann, li deia, en el marc dels European Opera Days, a Richard FaÏiman, "jo crec que l'òpera ha esdevingut un apartat específic de la cultura occidental. En primer lloc va ser exportada a Amèrica i ara l'es/em exporta11t a la Xi11a. Tal i com els grecs va11 exportar la seva cultura a Roma... ·• I és cert que un art tan complex, com després ho serà el cinema, és un producte del nostre temps que va començar adquirint un pes notable amb Monteverdi i continua ben vi u avui amb obres de Tippet o Saariaho. Re unir totes les vi rtuts de les arts escèniques dotant-les de música en directe, música que sovint depassa l'interès dels arguments, és un invent que fa quatre-cents anys que dma i que és un producte ben europeu. Kas per Bech, director d'òpera del Teatre Reial de Copenhaguen hi afegia: "L'òpera és la forma essencial de l'art europeu i pot ajudar a explorar els valors morals i emocionals de les nostres vides. ·· En un món que ha perdut valo rs, ens projec ta arquetips extrems de la bondat, la maldat, la tirania, el podct~ l'heroisme i l'amor absolutament romàntic. És en aq uest marc de l'òpera com a gran cultura que seguirem amb molt d'interès - potser en sortir aquest comentari. escri t el darrer dia d'abril, l'enjòlit s'haurà concre tat- el nomenament del nou responsable del Liceu, ara que lo seva directora general ha passat a dirigir la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. No sabem si hi prevaldrà la fórmula italiana q ue és la d' un responsable designat per les administTacions o si bé, si estem prou madurs, s'anirà a la fónnula europea en la qual el protagonisme el té un creatiu, el que programa i planifica artísticament. mentre que el designat per les administracions vetlla perquè els núme ros quadrin i es compleixi el pressupost. Queda clar que ens hi juguem molt. E ARS SUBTILIOR Plantant llavors per XAVIER CHAVARRI A a patxoca veure l'èxit que tenen els innombrables concerts de caràcter pedagògic que es fan al nosu-e país: nens i nenes de totes les edats, des de nadons fins a adolescents, amb uns pares que s'ho passen '' pipa" (més que els nens?) jugant i 1ient amb la música, embadocats per les propostes imaginatives d' uns mags de la pedagogia musical. flautistes d' Hammelin que fonen teatre. cant i mim amb una captivadora capacitat comunicativa. Això als setanta no passava: als de la meva generació ens va tocar austeritat. rigor i l'abominable "Solfeo de los solfeos''. Però no és pas un invent d'ara, aquesta sembra d'amor a la música. Acabat d'inaugurar, el Palau de la Música Catalana es va convertir en el feu d'una riquíssima activitat dedicada als infants, pionera i exemplar, l'única que es feia en aquell moment: l'any 1912, i en col·laboració amb l'Orfeó Català, el mesu-e Joan Llongueres va obrir l'Institut Català de Rítmica i Plàstica on aplicava el mètode de rítmica Dalc roze que havia après a Suïssa. Els nens i nenes descobrien i s'introduïen al món de la música. sense saber-ne ni un bon-aU, a través del cant i el moviment corporal, en una vivència emocional i entranyable. Llongucres era un vis ionari. Creia fe rmament en el poder catàrtic de .l'art i la músictt sobre l'ésser humà, e n la seva contribució a la fom1ació iJ1tegral, ètica i estètica; i la vivència directa, l'expetiència motriu, física, corporal. era el vehicle per clavar-la per sempre més al fon s de l'ànima. Centenars de nenes i nens van aprendre a estimar la música a les classes del mestre Llongueres i els seus col·laboradors s'hi va n entusiasmar dramatitzant les cançons que va compondre, prop d'un centenar, i que són un emotiu 1-etrat humà d'aquella generació. Per quan, l'homenatge? Fa uns dies vaig tenir l'ocasió de conèixer uns melòmans octogenaris fills d'aquella formidable ''factoria Llongueres··. que encara ho recorden amb veneració: un d'ells té la memòria enterbolida però encara revivia amb diàfana claredat (i amb un commovedor somriure d'orella a orella) els gestos i les melodies de les cançons que hi aprenia: les porta al fons dc l'ànima. Ell di u que li donen vida. Gràcies a l'apare nça innocent de les seves pràc tiques, el projecte de joan Llongueres va ser una dc Ics poquíssimes ac tivitats que va n sobreviure i van donar vida al Palau durant els primers anys de la dictadura, com una alenada d'aire fresc i un alè d'esperança; i aquesta labor s'ha consolidat en l'Insti tut que du el seu nom, al carrer de Sèneca de Barcelona. Els temps i les pràctiques han canviat; però l'espe1it és el mateix. Gràcies. mestre! F 19 IJI:(•I¡(I .~ CI No T 1e 1ARI Abril amb sonoritats orquestrals del classicisme i el romanticisme os concerts van destacar en Ja programació clàssica de l'Auditori Palau de Congressos de Girona durant el mes d'abril, i tots dos, si exceptuem Ja Simfonia Linz de Mozart, van tenir en Ja música orquestral del segle XIX l'eix central del seu repertori. El primer va tenir lloc el divendres dia 4 i com a protagonistes l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya (OSC) i el seu titular, Eiji Oue. El concert, que va començar amb la primera simfonia que el compositor i mestre de capella català josep Pons va escriure al principi de segle XIX, va tenir en la Simfonia núm. 36 en Do rnajor, K. 425, "Linz" de W. A. Mozart l'obra central de la primera part. La concepció estilística i interpretativa que hi va imprimir Eiji Oue va estar molt allunyada d'aquelles que aporten al discurs mozartià la varietat i la riquesa de matisos que impregnen les seves partitures i, malgrat disposar d'uns efectius orquestra ls de bon nivell, no va deixar que les expressivitats individuals dels instrumentistes acabessin quallant en el conjunt de l'obra. A la segona part, l'OSC va oferir la Simfonia núm. 6 en Si menor, op. 74, "Patètica" de Txaikovski. El mateix compositor mostrava el sentit de la simfonia en les paraules que va deixar escrites el l892 i que serveixen per mostrar la poderosa estructura musical que s'anava formant en el procés creatiu de l'obra: "L'essència última del pla de la simfonia és la VJ DA. Primera part: tot impuls, confiança i set d'ac- D tivitat. Ha de ser breu. (Final: MORT. resultat de l'esgotament). Segona part: amor; tercera: desil·lusions; quarta: acaba esvaint-se (també breu).·· Dels quatre moviments, els dos centrals, l'"Allegro con grazia", i sobretot )'"Allegro molto vivace". és on els músics van mostrar tot el seu potencial, tant en la tècnica com en la interpretació. L'orquestra va sonar vigorosa i transparent i, tot i que a vegades es notés un cert desequilibri sonor entre les famílies instrumentals, ·'l'amor i les desil·lusions" imaginades per Txaikovski van quedar renectides en Ja interpretació de l'orquestra. Una altra cosa molt diferent va succeir en els moviments extrems. Tant en )""Adagio-Allegro non troppo·· que obre la simfonia com en el "Finale: Adagio lamentoso", la direcció d'Eiji Oue, més preocupada per la imatge dels gestos que per la conducció dc la música, no va deixar que la rauxa djscursiva del compositor rus es pogués mostrar en totes les seves dimensions. El concert va acabar amb una bonica interpretació, ja fora de programa, de Nirnrod, la novena de les Variacions sobre un tema original, op. 36, '"Enigrna" d'Edward El gar. lnteressantíssima la proposta del quart dels concerts de la Temporada I bercamera a Girona, que va tenir lloc el diumenge dia 27 d'abril. Amb un programa centrat en la gran tradició classicoromàntica centreuropea, el prestigiós Trio Gum·neri i l'Orquestra l'hil harmonia de Praga, tots sota la batuta de Kaspar Zehnderuna, van mostrar un gran ofici i una sonoritat i personalitats pròpies. Exemple únic en la producció de Beethoven i bastant rar en la història de la forma concert per la fonnulació inusual de la plantilla instrumental, se'n va presentar a la primera part el Triple concert per a violí, violoncel, piano i orquestra en Do major, op. 56. Escrit entre el 1803 i 1805 i dedicat al príncep Lobkowitz, representà una temptativa interessant per conciliar en un nou marc formal l'estil dels trios de música de cambra amb el de l'antic concerto grosso en què un grup d'instruments dialoga amb tota l'orquestra, convertit tot plegat en un concert solista amb tres partenaires. Pel seu caràcter simfònic, l'opus 56 agafa el caràcter d'una ··simfonia concertant'" en la qual els tres solistes primer es van repartint el recorregut temàtic, tant melòdic com rítmic, fms que l'acaben assumint completament. Aquest marc formal i aquesta concepció de l'obra fan que la interpretació de la part solista sigui idònia per a grups de cambra amb experiència i solidesa, més que no pas per a tres solistes de renom. Encomanar, doncs, Ja part solista al prestigiós Trio Guarneri és, a priori, un encert i un luxe. Els solistes, que van mostrar una sòlida personalitat, van imprimir-hi un marcat caràcter cambristic, fent gala d'un acu rat fraseig i un gran control de les dinàmiques que. tot i que els va faltar una mica dc volum, van protagonitzar un primer moviment realment interessantíssim. En el segon i tercer moviments hi va haver, però, certs desajustamnets del violoncel solista que van enterbolir la interpretació del Trio Guar·neri. Un incident brillantment resolt va fer patir l'auditori quan Pavlík va haver de tocar amb un violí dels músics de l'orquestra quan una corda del seu Guamieri es va trencar. La segona part va ser molt interessant i es va poder escoltar l'orquestra en la seva plenitud. Els músics txecs van interpretar, sota la meticulosa direcció de Kaspa r Zehndcr. la Simfonia núm. I en Si bemoll major, op. 38, "Primavera" de Robert Schumann amb molta energia i, tot i que en alguns moments s'hi trobava a faltar una certa nexibilitat. van saber transmetre de manera ponderada tota la llum i la vitalitat que hi ha amagada en les notes de Ja partitura. La corda es va mostrar esplèndida i amb una gran contundència sonora, mentre que els vents van saber aportar el complement ideal de color per tal de mostrar tot el teixit dels materials musicals. 20 260 Josep Jofré COBLA Congrés de (tota?) música de Catalunya per JOSEP PASQUAL els volts de Sant Jordi, algunes seccions de cartes dels diaris i moltes bústies electròniques van rebre un missatge que denunciava l'absència de la cobla en el 2n Congrés Internacional de Música de Catalunya. S'hi animava a l'acció pública, gairebé a la inswTecció, pel que es considerava un nou atac contra la música de cobla. "Ignominiós". hi deia. En molt poc temps el sardanisme ha passat de ser un sector socialment molt representatiu a compartir una de les places més baixes de l'estimació sociaL La involució costa de pair i crea incomprensió especialment perquè els valors de la festa sardanista i la qualitat artística de la seva parcel·la musical (així, per separat) són inqüestionables. El canvi en l'apreciació de Ja majoria només es pot explicar per una manca d'adaptació a l'evolució social que al sardanisme no li sembla necessari de fer. Per contra, Ja curiositat artística ha provocat que Ja cobla hagi crescut prou com perquè a hores d'ara es pugui dissociar clarament un binomi sardana-cobla que fins ara semblava inseparable. La diferència dels trets del fenomen sardanista entès com a festa i de la cobla entesa com a conjunt instrumental de cambra s'ha accentuat molt en els darrers anys fins a mantenir un únic punt de contacte en la faceta de la ballada festiva a plaça. Malgrat que el nom pugui crear confusió, el Consell Català de la Música no és un ens consultiu públic, sinó una entitat federativa privada. Com a tal, a l'hora d'organitzar una activitat pròpia (com ho ha estat el Congrés de Música) ho ha fet obeint els interessos dels seus propis associats, entre els quals no en consten de l'àmbit de Ja cobla. Tal com ja va fer en el primer congrés d'ara fa 14 anys, hauria estat bé que de motu proprio hagués volgut mostrar als seus participants la particularitat d'un sector que, per als no iniciats, és artísticament extraordinari perquè no els afecten els apriorismes, mentre que per als locals es descobreix interessant si se'l presenta sense el munt de llufes que se li encolomen. No ha estat així, però això no justifica l'allau de missatges torpede del sardanisme que només van mostrar una ràbia incondescendent sense entretenir-se a analitzar el perquè de tot plegat. En tot cas, el cert és que el congrés ha comptat amb dues ponències, una a càrrec de Músics per la Cobla (que s'ha convertit en la veu autmitzada en el Consell Català de la Música) per explicar el present i el futur de la música de cobla, i l'altra a càrrec de l'Associació Catalana d'Escoles de Música per explicar les especificitats de l'ensenyament dels instr1lments de cobla. A més, la cobla de l'Esmuc va protagonitzar una de les sessions de cloenda, de manera que, encara que fora de programa, la música de cobla hi va assolir una presència significativa de difusió i projecció clares. P .. •'··,. , • PALAU MúSICA CATALANA 1908·2008 Concerts Simfònics al Palau Xlii Temporada 2008 • 2009 ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL VALLÈS David Glménez Carreres Orec1or mular Orteón Donostiarra nniSla -~ LA MÚSICA I EL MEDI AMBIENT 6 Ol:ssaOte. 1• do !obrer de 2008. 19 h 1 Olssable.20de-de2008.19h · ···stvi"EfA:Ñ"Aï~i"M-¡;¡"d~~·····-······························· Tnbut als gennans Claret: 40 anys de música O..W Clam. - Olumonge, 15 de !obrer do 2009, 11.30 h _. __., .................................................. . ........................ Simfonia Pastoral BEETHOVEN JoMp_pro _ _ ... _ _ ... ......, ...... _ fi.Mo Ciant. "'*"'<'</ JOfdiMora. <hcu>t Do.td Mondelssohn: Les hilbrldes. op. 26 • Smetana: a~ Brahms: CcnalnPf"a -lwoloocel. en La menor. op. 102 Beethovon: s.m.tna n.:m. Il. en Fa fTli!IOr. op. 68, "Postcr.r 2 Dmabte, 4 d'ocnb<e de 2008. 19 h . ................................................................................... TXAIKOVSKI Somnis d'hivern a- 7 Dlssable. 2 1 do metç de 2009. 19 h Diumenge. 22 de nwç de 2009, 11.30 h . .................................................................................. MUSSORGSKI Quadres d'una exposició Vlocente Alberola. ci8IYIGC I Pablo Gonúlet.. di1'9Ctor Copland: Conco<!Txalkovskl: Simfonia n<lm. r. -.c.-.- Schumann: C«arr po~ e t:>tn>• .., La menor. op. S< Sto1an Sch.lllf, oboè I Manuel Valdlvloso, dltoc:tor Amargós: ClOenlJra per • Clebralles reodades 1on¡uestro Vaughon Willlams: Concf!fl P8l a oboè 1orQU9Slro da corda Mussorgskl: Ouodt'e$ <J'Ufl(l exposlcl6 en So/menor; op. 13, 'Somnis d'lwem" Olssobto. 22 de no'llliTibro de 2008. 19 h . 3................................................................................... VERDI I PUCCINI 4 d'obnl do 2009. 19 h ................................................................................ . a Dissabte, MOZART L'Orfeón Donostiarra canta Verdi i Puccini L'Orfeón Donostiarra canta el Rèquiem 150 aniversari dol naixement de Pucclnl Orloón Donol\laml Ma~a Galltgo, - /Oomma Coma·Aiabert. _ . , . . , Orftón Dono•tJarTa I JoM Antonio Salnz. Alfaro, dfrtlctOr Jooopllloo.IMCI' / -~..... ,o..ld Gòninooeon.-. ~ Cors de Verdi i Puccinl Mozart: ~ 4 Cossebte. 2 0 " " - de 2008. 19 h de 2008,11.30 h OUnenge. 21 de desembre .. -.................................................. . ............................. de valsos i danses Festival STRAUSS --- 23 de "*li"" 2009, 19 h _........- .............. ..................................................... . 11 Oossable. VIVALDI Les quatre estacions de Gil/es Apap --~ J . s. Bach: SolodtP&r1: ,.,_per a Mol, orQIMII8 de cxvrà I petaJS$10 Mozalt ~pera Klil • VMildi: t.&< ~astacxlnS. op. 8~ SUppé: PbolotarTplt( ollErtla . Sme!ana: Lat>Aü>e'l.<kresTulkovskl: T - $Uire • Valsos,~ I marxes d'Sttauss 5 Dissabte. 24 de gener de 2009, 1911 h 11.30 gener"" 2009._ Oul1onge. 25 de................... . ....................................... . ..................... RAKHMANINOV Concert w a piano núm. 2 ~ en Remera/C. 626 M_...,.IS_.,. per a-lta docatda . ................................................ _.. _..........- ....... MAHLER La Quarta Simfonia 1O Olsaabte, 6 de jiO'Iy de 2009, 19 h -...... GuanyAdor dol Concurs Mllria Canals. pianO I James Ross.. cfwec'IOf lubol Roy, ...,....., I o.vld Glménez ean.ras, dn!CIOO Debussy: L'Apti!s·mldl d'un faune • Ravel: ."-18 mère ¡·~. sute Rachmanlnov: Concert per a plano 00m. 2. en !À:> 111$1(1(, op. 18 Garcia Abril: ~ d a " - - tlr»>"' amt> """"" a'Anlonb Gaial Toldrà: Oi1c cançons • Mahler: Smb>.1 n.:m. 4, on Sol fTifJ/Of INFORMACIÓ I VENDA: lnlernet: www.palaumusica.org A les taquilles del Palau de la M úsica Catalana Tal.: 902 442 88 • a/e: taqullles@palaumusica.org PREUS DE LES ENTRADES: de 9 a 70 € VENDA D'ENTRADES: a partir del 2 de juny de 2008 Amb el p atrocini de: Organitza I patrocina: ~111 0JI.f[0 CATALA MlAU Pf LA MU~ICA l i 1m · 'Süñfòmca ~'WW.. Col·labora: Un senyor pianista! IBERCAMERA. Maurizio Pollini, piano. Schumann, Chopin. PALAUDELA MÚSICA. 22 D'ABRIL DE 2008. per Francesc Taverna-Bech odríem dir que Pollini ha assolit aquella classe que solament tenen ben pocs artistes, els quals amb la seva manera d'entendre el seu art, no solament marquen una època, sinó que tam bé la seva aportació esdevé un veritable arquetip. I tanmateix, l'emoció que suscita la lectura de Pollini de les obres pertanyents al repertori romàntic t'a niba per un camí molt més profund que el dc la intensitat extravertida del discurs, virtuosísticament dc nivell perfecte i càlid de caràcter. I és que en la seva dicció trobem, a més, l'esperit creatiu del text, és a dir la poètica del so. del fraseig i de la forma. D'alguna manera, Pollini sintetitza en una unitat expressiva coherent i indestriable el contingut comunicatiu de l'obra -tot s'equilibra, res pr·en preponderància- i és així com el missatge arriba a l'oient P en tota la seva plenitud i significació. Fins a cert punt escoltar Pollini és corn adquirir la sensació de percebre l'autèntica realitat del que expressa el compositor i també de com l'intèrpret viu aquest diàleg. D'alguna manera, escoltar Pollini en l'Allegro op. 8 i el cicle Kreisleriana, op. 16 de Schumann va significar reviure la dialèctica enh·e l'anhel de llibertat i fantasia amb la necessitat de mantenir-se en la coherència de qui vol explicar i justificar la seva pròpia vivència estètica. Aquesta és la idea amb la qual Schumann componia la seva música. I és cert que segurament podríem trobar una lectura de Schumann més somniadora i fantasiosa; ara bé, segurament no hi sentiríem, com ens ho va posar en relleu Pollini, aquella passió profunda per l'austeritat compositiva que Schumatm ambi- Deu magnífics anys CAMBRA A L'AUDITORI. Quartet Casals. Haydn: Quartet op. 33 núm. 2, Quartet op. 33 núm. 4. Beethoven: Quartet núm. 8, op. 59 núm.2. L'AUDITORI (SALA MARTORELL). 25 D'ABRIL DE 2008. per Llu ís Trullén E l passat desembre el Quartet Casals celebrava el seu desè aniversari, una efemèride que marca els primers anys de trajectòria d'una dc Ics realitats més sòlides del panorama cambrístic in- ternacional. condició reafirmada concert rere concert. En un nou programa dedicat als quartets russos de Haydn, aquells que el compositor va escriure en el decurs dc la visita del Gran Duc Pau de Rús- El gust finlandès TEMPORADA OBC. Dir.: Han nu Lintu. Haydn: Simfonia núm. 86 en Re major. Sibelius: Llegendes de Lemminkainen, op. 22. L'AUDITORI.18 D'ABRIL DE 2008. per LI. T. -------------------------------- E 22 262 n el decurs d'aquesta temporada I'OBC ha mostrat diverses cares interpretatives: des dc la capaç d'oferir-nos una versió de primer ordre d'una pàgina complexa com la Novena de Mahler. fins a aquella que ens mos- Ira l'Orquestra interpretant un Haydn marcat per un excés de sobrietat i manca de plàstica, quan es tracta d'una obra que presenta, com és el cas de la parisenca Simfonia núm. 86. una riquesa de matisos. de detalls, d'inflexions. i fins i tot de cionava per a la seva música. El Preludi en Do sostingut menor, op. 45, la Balada núm. 2 en Fa major, op. 38, les Quatre masurques, op. 33, l'Scherzo núm. 3 en Do sostingut menor, op. 39 i la Polonesa núm. 6 en La bemoll, op. 53, •· Heroica" constituïen el repertor·i chopinià que en el seu concert ens proposava Pollini, les quals obres venien a exposar un contingut variat quant a manifestació estètica. Així, el sentit pah·iòtic, amb tot el que significa de reivindicació i de lluita de la Polonesa i l'aire galant de Ics Masurques es contrastaven amb la vocació de recerca i llibertat amb Ics quals Chopin va escriure els seus preludis, balades i scherzos. En aquestes peces Chopin sembla no solament buscar-se a si mateix per trobar l'expressió més personal i íntima, sinó que també intenta portar la seva imaginació creativa i poètica a terrenys veritablement especulatius. Obres que innegablement porten, en el seu esperit, la seva vocació de trobar nous camins per a l'expressió sonora. 1 potser per aq uest contingut multifacètic, el pianista italià va dedicar-se a extreure de manera global els trets que més personalitzen el compositor, com són el virtuosisme brillant i el nacionalisme incipient i. en canvi, no posar de manifest aquell esperit d'explorador de l'espai sonor en les vessants de l' haTmonia i del timbre. Principi estètic que preval per damunt de l'espectacularitat impressionant (Polonesa) . en altres ocasions de l'esperit galant (masurques) o també a suggestionar-se amb el prodigi del seu virtuosisme especulatiu (Preludi, Balada i Scherzo). Varietat que sí va proporcionar brillantor al recital, però restà en canvi rigor i tensió expressiva a l'actuació. sia al palau dc icolaus Esterhazy. i als qua rtets russos de Beethoven, dedicats al comte Rasumovski, ambaixador rus de Viena, el Quartet Casals - integrat pels germans Tomàs, per Vera Martínez i lonathan Brown- va reafirmar aquesta condició de formació de cambra dc primer ordre. Elegància, consolidació d'idees, claredat estructural en la plasmació de la forma musical, tot enfocat .:ap una recreació basada en una gran interiorització de les partitures. Però el resultat, es tracti de la consolidació del gènere clàssic reflectida en els Quartets de Haydn, es tracti de les constants innovacions que Beethoven plasmava en el segon dels Quartets de l'opus 59, sempre respira una intensa fluïdesa, una serenitat mai no enfrontada amb el dinamisme i una conseqüència amb el sentit estètic de les obres que mai príva de la profusió del color. Serenitat i àmplia volada del so, dos aspectes en perfecte equilibri una vegada més en les mans dels Casals. picaresca mordent, imprescindible quan cal afrontar-la. És cert que el director invitat per a l'ocasió. el finlandès 1-lannu Lintu -que el proper 2009 serà director de la Filharmònica de Tam per(}-, va mostrar més predilecció pc1· la segona obra programada, Ics Llegendes de temminkêiinen, guerrer les aventu res del qual estan inscrites en el Kalevala, el poema èpic nacional lïnlandès. Sibelius va construir una suite en quatre parts, la segona de les quals. el meravellós "El cigne de Tuonela", n'ha esdevingut el passatge més cèlebre. Versió colorista, brillant, d'una orquestra més lliurada a la potència colorista que ofereix la partitura (amb una Molly judson sensacional en el corn anglès en la interpretació de l'esmentat moment del cigne), motivada per la direcció passional i detallista d'un director predisposat davant d'aquest quadre orquestral. L'OBC va demosh·ar-nos una vegada més la seva comoditat en obres de gran magnitud, en detriment dc Ics obres de repertori clàssic malgrat la tasca de Zacharias en el Festival Mozart amb què s'inicien totes les temporades. Alta tradició alemanya PALAU 100. Staatskapelle Dresden. Oir.: Fabio Luisi. I. Mundry, R. Wagner, R. Strauss. PALAU DE LA MÚSICA. lO D'ABRIL DE 2008. per Josep Barcons isita d'una de les orquestres més antigues d'Europa, que es presentava al Palau sota la batuta del recentment nomena t director titular Pabio Luisi. Al programa, obres de dos dels compositors directors que van mantenir-hi una col·laboració més estreta: Richard Strauss, de qui va interpretar-se la Vida d'heroi, i Richard Wagner, present en el programa amb l' 1- V dif./i de Siegfried. Abans, però, va poder-se sentir l'estrena de l'obra Balancen de l'alemanya isabel Mundry, compositora resident de l'orquestra. Bona coneixedora de les sonoritats electròniques, les feia aparèixer explotant els recursos purament acústics dels instruments, tot jugant amb Ja seva distlibució escènica i balancejant -com explicita el títol- la presència dels diversos grups, motius, seccions i frases. Després venia l'incidental i alhora atemporal ldil·li de Wagner. amb ten u tos d'aquells que fan parar la respiració. niba ros que deixen sense aire, i un pols prou dilatat per desa[iar el pas del temps. Qui sap si per les apnees que això provoca -i tot i no ser una versió d'aquelles que transfo1men l'existència-, hom podia tt·ansportar-se amb cada un dels letimotiv a un territori de somni, on es podia ve ure Còsima entrant a casa i sentint en els violins i els violoncels les carícies amoroses que Wagner va escriure-li a la partitura. Amb vehemència de so i rauxa interpretativa encetava Luisi la segona part del concert, amb la magna -hi ha qui en diu megalòmana- Vida d'heroi d'Strauss. Excel·lents la precisió mil·limètrica dels grans contrastos dinàmics, les intervencions solistes (meravellosos els oboès, per exemple), i la profunditat sonora dc l'orquestTa (les ones dels conh·abai.xos anibaven al cos pel terra de la platea!) ... tol al servei d'una música que Luisi modelava a pleret amb l'elegant gest de les seves mans. Un alt nivell interpretatiu que, tanmateix, no va anibar a an-avatar -misteris de l'esperit!- el Geist de l'auditoli. ------------------------------------------------------------------------------------------------- Conjunt compenetrat EUROCONCERT. Vienna Piano Trio. Haydn: Trio en Mi menor Hob. XVI 12, Beethoven: Trio en Mi bemoll núm. 6, op. 10/2, Txaikovski: Trio en La menor. op. 50. PALAU DE LA MÚSICA. 8 D'ABRIL DE 2008. per LI. T. esprés del seu debut a la península ibèrica l'any 2004 dc la mà d'Euroconcert, el Vienna Piano Tlio va tomar al Palau amb un programa en què el elass icisme del Trio en Mí menor de Haydn, i el Trío amb piano núm. 6 op. 7012 de Beethoven escrit sota la influència del compositor austríac, precedien D la interpretació el Trio de Txaikovsk:i, una de les pàgines més compromeses del repertori cambrístic. La influència de figures com isaac Stern, el Trio Beaux Arts o del Quartet La Salle ha estat determinant en l'esdevenir artístic d'aquest conjunt. Compenetració estilística, refinament en la recreació de la música de Haydn i Amargós a Granollers ORQtJES"mA DE CAMBRA DE GRANOU.ERS. J. Fuster, clarinet. A. Julià, saxòfon. C. Amargós, violf. N. Stavlas, piano. Oir.: J. A. Amargós. J. A. Amargós. TEATRE AUDITORI DE GRANOLLERS.13 D'ABRIL DE 2008. per J. B. L ' Orquestra de Cambra de Granollers, habi· tualment dirigida per Francesc Guillén, es posava sota les ordres dc Joan Albert Amargós amb motiu d'un programa monogràfic dedicat al primer compositor de l'Estat espanyol nominat als Premis Grammy en l'apartat de música contemporània. Amargós sol dir que més que un "director", és un "defensor"' de les seves obres; i, efectivament, des del podi va defensar d'allò més bé la titmica "canye•-a" de la seva escriptura, mantenint l'ordre fins i tot en els moments en què les combinacions tímbriques infreqüents feien més difícil la precisió interpretativa. Obria el programa el Concert per a clarinet i orquestra, amb josep Fuster corn a solista, que es va mostrar concret i segur al llarg de tota la peça i particulatment expressiu en la cadència. en què aprofitava Beethoven, plantejada amb una amabilitat i dolçor summament delicada i alho1-a amb un aprofundiment en les qüestions formals repercutien en la solidesa de les versions escoltades. Una visió clàssica perfilada en els matisos, atenta a una sonoritat sempre d'acord amb la placidesa estilística, precedia la pàgina de Txaikovski. Més de cinquanta minuts de música, un veritable IOL/f cie force per al pianista Stefan Mendl, que ha d'afrontar les més complexes dificu ltats tècniques, moltes estretament vinculades amb el celebèrrim Concert de piano del compositor rus. per rne•·avellar-nos amb l'emoció continguda, amb l'evocació, amb el romanticisme sempre implícit d'aquesta obra. Escrita per Txaikovsk:i entre 1881 i 1882 a la memòria de Nikolai Rubinstein, germà del reconegut Anton, en aquesta versió el piano focalitzava bona part del protagonisme, però el violinista Wolfgang Redik i el violoncel·lista Matthias Gredler sempre van mostrar la cohesió imprescindible de les grans versions de música de cambra . Temperament, delicadesa, sensibilitat, evocació, apassionament, termes tots ells imprescindibles dins l'estètica interpretativa de Txaikovski i que el Vienna Piano Ttio va transmetre amb vehemència i una dicció subtil. amb ull viu l'exceHent reverberació de la sala per accentuar els legatos en el registre mitjàgreu. Acabat el concet1. Fuster s'unia a Carleta Amargós i ikos Stavlas (membres, amb la clarinetista Beatrix Graf. del Zalas Tlio) per interpretar l'Atlantic Trio. Tot i la t-eferència atlàntica, els elements mediterranis de l'escriptura d'Amargós no desapareixien pas de la partitura, plena de gestos namenes i altres girs popu lars, molt ben evocats per tots tres intèrprets. El bagatge carnbrístic en comú d'Amargós i Stavlas, tanmateix, els feia presentar una lectura més introvertida, preciosista i assentada de l'obra, que contrastava amb el caràcter més extrovertil del clarinet. A la segona pa11 s'estrenava ker, un concert per a sa.xo alt i l'Homenatge a Micflael Brec- orquestra, obra encàrrec de I'OCGr i el saxofonista Albert Julià. Tot i el bon resultat de conjunt (amb una orquestra ben efectiva tant en els moments de més lirisme corn en els de major trepidància rítmica), el so nítid i la línia enormement cuidada i elegant de Julià quedaven -sobretot en el pdmer moviment- ur1 xic absorbits per l'orquestra, tractada a voltes com una big-band. a voltes corn un hio de jazz, en clara referència a l'excepciona l jazzman rnot11'any passat. Potser la punyent potència sonora del saxo tenor de Brecker hauria volat per sobre l'orquestra, però de ben segur no s'hauria pogut sobreposar a l'ovació final del nombrós públic que omplia la sala de concerts. 23 263 Mozart, a cara i creu PAlAU 100. Orquestra del Segle XVIII; Orfeó Català; Hanneke de Wit, Wilke Te BrummelstrOte, Anders Dahlin, David Wilson-Johnson, solistes; Frans BrOggen, director. Obres de Mozart. PALAU DE LA MÚSICA, 21 D'ABRIL DE 2008. per Xavier Chavarria ' orquestra que lidera Brüggen és un instrument peculiar, híbrid gairebé, que lluny de mostrarsc amb una sonoritat defin ida, aca bada, ens proposa reviure la tímbrica adolescent que devia tenir la música simfònica del segle XVIII, en plena experimentació, a la recerca d'un so que potser ni tan-sols imaginaven, en què convivien instruments dc generacions diferents amb els acabats d 'inventar. Les orquestres del XVIII eren encara un banc de pmves; cada orquestra tenia un so particular, en evolució contínua L (res a veure amb l'homogeneïtzació actual que les fa sonar totes igual): Mozart devia sonar completament diferent tocat a Mannheim o a àpols. L'orquestra de Brüggen és una foto fixa de Ja constant redefinició tímbrica d'aquesta època, de les provatures, els invents i les contradiccions organològiques que convertien una orquestra en un organisme viu, mutant. I és apassionant escoltar una fom1ació que reviu amb bon ctiteti aquell esperit i que ens acosta millor que cap altra al so amb què el mateix Mozart devia sentir la Un gran 'Giravolt' ELS DIUMENGES AL PAlAU. Orquestra Simfònica de les Terres de Lleida. M. Benet. A. Tobella. J. Casanova. S. Bellver. T. Marsol. J. Ferrer. Dir.: Alfons Reverté. El giravolt de maig d'Eduard Toldrà. PALAU DE LA MÚSICA. 27 D'ABRIL DE 2008. per LI. T. -------------------------------- l 27 d'octubre de I 928 al Palau de la Música Catalana Ics veus de Mercè Plantada. Concepció Callao, Emili Vendrell i Conrad Giralt estrenaven El gira••olf de maig. l'obra que el mateix Eduard Toldrà definia com "la meva E cançó més llarga". Obra que per si mateixa pot definir l'estètica noucentista (música de Toldrà, llibret de Josep Carner i figurins de Xavier Nogués) i que com un deliciós scherzo ha constituït una de les pàgines més brillants de la literatura Dos músics de cap a peus CICLE JOVES IN IÈRPI'CflS CATALANS. Pau Codina, violoncel; José Enrique Baga rfa, piano. Obres de Beethoven, Glazunov, Piauolla i César Franck. L'AUDITORI (SALA MARTORELL). 30 D'ABRILDE 2008. per X. Ch . oncerts com aquest generen, més enllà del plaer estètic i espilitual, una sensació il· lusionant, esperançadora, en veure dos joves intèrprets tan ben dotats tècnicament i amb tanta música a dins. Pau Codina i josé Enrique Bagaría són dos músics de cap a peus. amb una sensibilitat musical exquisida i que encomanen el gaudi que senten en tocar. I com a duet ja mos- C tren una admirable compenetració: en tocar, respiren com un de sol, es fonen en un so acurat, petit però equilibrat, de bon gust i atent als detalls; cada nota té vida pròpia, es respira música per tot arreu, fins i tot al silenci previ abans de tocar. Així va sonar ja la primera peça del seu recital, les Variacions que Beethoven va compondre sobre un tema de La flauta màgica de Mozart. seva música. I així va sonar la Simfonia núm. 40, amb aquesta incertesa tímbrica, un peculiar equilibri sonor que pe1metia sentir amb una nitidesa inhabitual vio/ones dc sonoritat pastosa. violoncels ban"OCS, trompes naturals o clarinets, com si fossin idiomes diferents però en perfecta entesa i amb un so acolorit i embriagador. A més, la solvència de tots els músics en va permetre una lectu ra cristal·lina i continguda, atents a la direcció concisa i intuïtiva de Brüggcn. Però aquesta fórmula no va acabar de funcionar a la segona part, a la Missa de la Coronació, amb un Orfeó Català i un quartet de solistes força dcscoHocats. El cor, Oàccid i entumit, es va perdre en aquesta recerca sonora i va tenir una actuació irregular, dc compro- mís, negligent en el tempo, amb entrades insegures i indicis de calància. Aquest ensopiment es va fer especialment evident a Ja corda de sopranos, tè bia, d'aguts dèbils, mancades de la fier-esa i convicció que demana aquesta obra. El "Credo" va ser l'únic moment veritablement reeixit de l'obra. Els solistes van complir amb correcció discreta un paper amb pocs requeriments, però la soprano Hanneke de Witt va decebre amb un" Agnus Dei" fred, accelerat i sense emoció. Un concert amb dues cares; i la segona va ser la creu. musical catalana. Ara amb una acurada versió de l'Orquestra Simfònica de les Terres de Lleida sota direcció d'Alfons Reverté i un destacat equip vocal, la música de Toldrà va tornar a renéixer amb tota la seva plenitud, amb tots els seus detalls i constantment retratant aquell arioso tan màgic i suggerent. Obra en la qual els personatges volen deixar de ser el que són fins que la llum matinal tot ho posa en ordre, exigeix unes veus que sàpiguen copsar aquesta sensibilitat lírica tan profunda i alhora natural de Toldrà. Anna Tobella va mostrar-nos una jovita d'una pro- funda tendresa, Madona Benet una Rosaura idènticament refmada, molt concretament en la pregària. La veu idònia del tenor Jordi Casanova per aft·ontar l'enamoradís sem inarista Golfe1ic, la breu però complexíssima intervenció de Toni Mru'Sol com a Corvetó i la profunditat de tessitura de Josep Ferrer per al rol del bandoler Perot, van configurar un equip vocal sempre ben acompanyat per una orquestra de dimensions cambrístiques i que en tot moment va cuidar sota les ordres de Reverté la tímb•ica precisa demanada per la refinada orquestració de Toldrà. Pau Codina també va mostrar un fraseig noble i elegant al Cant de/ministril, op. 71 de Glazunov, explicant cada melodia amb emoció i senzillesa, sense escarafalls, en un lectura sincera i essencial. L'acompanyament proveït per Bagaría va ser impecable: delicat, precís, amb el pes just, sempre al servei de la música i amatent a la sonoritat del violoncel. El protagonisme que la part de piano té al Gran Tango d'Astor Piazzolla li va pennel1-e desplegar un virtuosisme ja madur, natural, i una blillantor de so, marca de la casa. Mentrestant, Pau Codina s'esplaiava en tota mena de recursos sonors i tímbrics amb una gran desh·esa tècnica. El so que treu del seu violoncel és bellíssim i molt expressiu; als aguts, però, s'aprima, queda un pèl ofegat i genera algunes notes borroses, però totes tenen el seu pes. el seu color, un sentit i una direcció, habilitats que van quedar ben paleses al "Recitatiu fantasia" de la Sonata en La major de César Franck, l'obra que tancava el concert, en què Codina va fer "parlar" el violoncel. Bagaría va brillar novament al segon temps d'aquesta Sonata , i el cèlebre "Allegro" final, àgil, fresc i illusionat, va ratificar l'empatia musical i l'excel·lent connexió que hi ha entre aquests clos músics, la trajectòria dels quals. meteòrica però ferma i consistent, trigarà a tocar sostre i augura concerts memorables. Albert Bover El pianista i professor de l'Escola obre el primer cicle organitzat per l'ESMUC a Blanquerna-Centre Cultural de Madrid Esquerra: Bover en la seva actuació; en primer terme, entre el públic, Salvador Mas i el director executiu de la Fundación Albéniz, Antonio Gonzalez. Dreta: Borja Expósito i Salvador Mas. Portada: Albert Bover n el marc dc la Setmana de Sant Jor~ di a Madrid, l'Escola va inaugurar e l primer cicle d'estudiants i professors organitzat de manera conjunta amb la de legació del Govern de la Generalitat a Madrid. Els concerts d'aquest cicle tenen lloc a Blanquema-Centre Cultural {Alcala, 44). Va obrir el cicle el concert del pianista i professor del departament de Jazz i Música Moderna, Albert Bover, que va tocar obres originals i arranjaments propis d'estàndards de jazz i música brasilera. Prèviament, el director d'activitats culturals de Blanquema, Borja Expósito, i el director de I'ESMUC, Salvador Mas, van adreçar unes paraules als assistents per tal E de donar el tret de sortida de manera oficial a aquesta nova proposta que portarà a Madrid els músics següents: Mutza, obra per a piano i microamplificació, amb Agustí Ferníindez, piano i composició & Ferran Conangla, sonòleg [30 de maig, professors]; Els nostres estàndards amb Carme CaneJa & Lluís Vidal, veu i piano [27 de juny, professors]; Jazz Trio amb Francesc Capella, piano; Horacio Fumero, contrabaix & David Xirgu, bateria [25 de juliol, professors); Gabriel Amargant, saxo tenor [Menció honorífica en la sisena edició del Certamen Internacional de lnterpretación lntercentros/Melómano]; acompanyat de Marco Mezquida, piano; Miguel Serna, contrabaix & Carlos Falanga, bateria [26 de setembre, estudiants]; Gustava VtUegas, flauta travessera [Segon Premi en la categoria de Grau Superior de la sisena edició del Certamen Internacional de lnterpretación lntercentros/Melómano]; acompanyat de Tim Lissimore, piano [31 d 'octubre, estudiant i pianista acompanyant de l' ESMUC]; Oriol Saña, violí & Albert Guinovart, piano i composició [28 de novembre, professors] i Ana Valderrama, violí [Primer Premi en la categoria de Grau Superior de la sisena edició del Certamen Internacional de Jnterpretación lntercentros/Melómano] [26 de desembre, estudiant]. Els estudiants de Musicologia celebren un congrés destinat a debatre sobre el futur de la seva disciplina esprés de mesos de preparació, els estudian ts de l'ESMUC van sumar al debat promogut en el marc del 11 Congrés Internacional de Música a Catalunya la reflexió a l'entorn del present i futur de la seva disciplina, la Musicologia (tant en el vessant històric com etnomusicològic), gràcies a la celebració de les Jornades d'estudiants de Musicologia i joves musicòlegs que es van desenvolupar a I'ESMUC del 8 al 10 de maig. L'objectiu de la trobada va ser, a més de compartir inquietuds i interessos, crear una xa rxa de comunicacions que permeti la col-laboració i l'intercanvi entre tots els es pecialistes d'aquest camp d 'estudi. Prop d'un centenar d'estudiants, professors i convidats van participar en aquest primer congrés impulsat pels estudiants de I'ESMUC. La comissió organitzadora, encapçalada per l'estudiant Mireia Pacareu, en va destacar la diversitat de perfils: des de musicòlegs de prestigi com els professors Eero Tarasti i Lawrence D 2 Kraroer (encarregats de pronunciar les conferències d'obertura i clausura de les Jomades, respectivament) fihs a estudiants graduats i postgraduats d'arreu d' Europa. A més de les clàssiques comunicacions i taules rodones, habituals en aquest tipus de trobades, el congrés (titulat genèricament La ¡\lfusicologia en les Societats Contemporànies) va incloure nous i atractius forn1ats, com e ls Pòsters (que es van exposar durant tots els dies al vestíbul del tercer pis de l'ESMUC), el Cinefòrum i les Trobades temàtiques. Per tal de fer partícips el nombre màxim d'estudiants de l'Escola (més enllà d'aqueUs que es vinculen a l'àmbit de la Musicologia), les Jornades també van programar diversos concerts oberts al públic i d'accés lliure. Properament podreu consultar les conclusions de les )ornades al blog següent: jornadesmusicologia.blogspot.com, així com a la pàgina web de I'ESMUC. ACTUAL I TA T if)4ii ij El clarinetista Lorenzo Coppola, solista en el concert del Conjunt d'Antiga de l'Escola El clarinetista i professor de I'ESMUC, lorenzo Coppola El Conjunt de Música Antiga de I'ESMUC. Aquesta actuació va ser en el marc del 3lè Festival de Música Antiga de Barcelona n el marc del XXXlè Festival de Música Antiga de Barcelona, el Conjunt d'Antiga de I'ESMUC (un dels anomenats Grans Conjunts de l'Escola, juntament amb l'Orquestra Simfònica, la Big band i la Cobla), va realitzar un segon concert el diumenge, I I de maig passat, a la sala Oriol Martorell de L'A uditori. Dirigits pel violinista i professor de l'ESMUC, Emilio Moreno, el Conjunt d'Antiga, que es va presentar oficialment el mes de gener passat amb un concert dirigit per Chiara Bianchini, es va veure obligat a canviar el programa del concert arran de l' inesperat accident del prestigiós violoncel·lis- E ta Roel Dieltiens, el qual va patir una ferida a una mà que va impedir-li tocar. És per això que el Conjunt d'Antiga de I'ESMUC va interpretar el Concert per a clarinet i orquestra en La major, KV622, de Mozart amb el solista i també professor de l'Escola, Lorenzo Coppola. A més d'aquest concert, els estudiants van tocar, de Carles Baguer ( 1765-1808), la Simfonia núm. 2 en Do menor -per obrir el concert- i, ja a la segona part, la coneguda com a Simfonia Londres (en Re major, Hob.l: I 04) de Joseph Haydn. Amb tot, l'actuació del Conjunt d'Antiga de I'ESMUC no va ser l'única vincu- lació de l'Escola amb el Festival de Música Antiga d'enguany. En aquest sentit, destaca també la presència de diversos estudiants de l' Escola en el Fringe (concerts al barri gòtic i a la Ribera), així com el concert del jove organista i professor de I'ESMUC, fuan de la Rubia (València, 1982), qu.e va tenir lloc el 25 d'abril passat a la Basilica de Santa Maria del Mar i va incloure obres de Joan Baptista Cabanilles ( 1644-1712), d'altres pròpies i diverses improvisacions -d'una manera semblant a la llegendària capacitat d'improvisació exercida pel mateix Cabanilles. UESMUC se suma al 11 Congrés Internacional de Música a Catalunya amb un doble concert d'estudiants n el marc del congrés organitzat pel Consell Català de la Música, que es va desenvolupar a la seu central de la Universitat de Barcelona els dies 8, 9 i I O de maig de 2008, l'ESMUC va respondre a la invitació dels organitzadors de la trobada amb la programació d'un doble concert, tot i que breu, celebrat el divendres, dia 9 de maig, a dos quarts de deu del vespre, a l'esplèndid Paranimf de la UB. Per a l'ocasió, i en representació de l'Escola, el Quartet Impromptu, format pels estudiants Òscar Vilaprinyó, violí; Tomàs Alcaide, violí; Ignacio Cuello, viola i Nicolas Jesús Cobo, violoncel, van interpretar el Quartet de corda, núm. 8, op. 110, en Do menor (1960) de Dmitrij ·ostakovic. Seguidament, la Cobla de I'ESMUC va tocar una petita selecció de tres sardanes prou representatives del que ha estat l'evolució estilística de l'escriptura per a cobla. Per aquest ordre: juny, de Juli Garreta; El Testament d'Amèlia, de Ricard Lamote de Grignon, i Voluntariat, del jove Marc Timón, graduat en composició per I'ESMUC i un dels valors més sòlids incorporats de manera recent a la composició per a cobla. La Cobla de I'ESMUC va estar formada en aquesta ocasió per Bàrbara Ardanuy, flabiol; lvan Alcazo i Xavier Pinyol, tible; Joan Sala i Conrad Dalmau, tenora; Marc Solanelles i Ramon Figueras, trompeta; Obed jese Garcia, trombó; Pep Moliner i Joan Ballart, fiscorn i Javier Vacas, contrabaix. Tots ells, dirigits en els assaigs previs a l'actuació pel professor de l'Escola, Marcel Sabaté. E ifj4iij ARTICLE Les 'Confessions' de Sant Agustí d'Hipona UNA LECTURA per JOAN GR IMALT ls estudiants de Musicologia coneixen bé aquell fragment on Agustí confessa vaciJ.Iar entre la voluptuositat de l cant i el seu efecte pietós i salvífic. E Ai:d fluctuo entre el perill que pot suposar aquell plaer i l'experiència de fa se''a utilitat, i m'inclino, sense voler donar certament una sentència irrevocable, a apro11ar el costum de cantar dins l'església, a fi que la delectança de les orelles ajudi l'ànima, massa feble encara. a enlairar-se vers Ull fervor de pietat. Tot i això. quan m'oco"e que m'emociona més el cant que les paraules cantades, confesso que és una falta que mereix penitència i aleshores m'estimaria més no sentir cantar. (p. 302) Un professor molt estimat dc la Universitat de Barcelona, d'aquells pocs que deixen petja, ens va passar fa molts anys una llista de les obres fonamentals d e la literatura universal: i aquesta n'era una. I jo em preguntava: més enllà de les citacions, què hi deu haver? Sense saber res de la tTadició llatina, ni de la història de l'Església, ni de teologia, es pot llegir una cosa com les Confessions de Sant Agustí, a ixí per un gust? Tot el lli bre. vull dir; com qui llegeix una cosa d'ara. L'article que esteu llegint és la resposta a aquesta pregunta. SANT AGUSTÍ A 4 gustí, bisbe d' Hipona (354430) és un dels més importants Pares de l'Església. De Pares de l'Església, o sigui d'escriptors teòlegs que han establert el fonam ent del Cristianisme, a basc so bretot d 'interpretar les Escriptures, n' hi ha dc grecs i de llatins. Els Pares grecs escrivien en la llengua (koiné. es diu: 'llengua comuna') que, a l'Imperi Romà, feia el paper de llengua dc prestigi. com ara l'anglès, o com fins fa poc el francès. Entre els llatins, a més d'Agustí, hi figura un altre personatge important per als músics. el papa Sant Gregori Lel Gran, que va donar nom al cant Dins els límits de l'espai i del temps, l'ànima de l'home anhela la llibertat. Som aquí, en aquest vast univers, i no sabem què som, i no sabem què és l'univers. D'aquí ve la pregària de l'home per la llum, la seva perpètua lluita per aprendre una mica més durant els dies del seu pelegrinatge, i el seu esforç per anar transm etent la torxa de les seves visions de generació en generació. Joan gregorià; o Sant jeroni, un contemporani d ' Agus tí que va traduir la Bíblia al llatí (del grec i de l' hebreu), entre els ss. IV iv. josep BATALLA (2002) ens d escriu Agustí com un personatge seductor, admirat, ple de talents. El seu ofici era el de rètor, o sigui. professor de llatí, que era La llengua que també parlaven naturalment, e ll i el seu ento rn. Nascut d'una família humil a la perifèria de l' Imperi Romà, u Tagastc prop de Cartago (avui Algèria), a l nord d'Àfrica, aconseguí ferse amb la formac ió més ben considerada a l' Antiguitat, la Retòrica, o sigui l'art de l'expressió (i la persuasió) a través de la paraula. En aquesta formació destaquen dos pilars: la tradició clàssica grecollatina, i la Bíblia. Tan d'hora (s. IV). i ja són els mateixos que han fonamentat la cultura occidental fins fa quatre dies! Agustí se sap doncs les Escriptures, sobre tot els Salms i Sant Pau, de memòlia, i els va citant constantment; se'n serveix per bastir e l seu discurs com a material d e basc, i com a fonament d e prestigi. Aquest és un procediment habitual en la literatura cristiana dels primers El cant l'emociona fins a les llàgrimes,.i en reconeiX la gran utilitat devocional. MASCARó, Llànties de foc: p. 1 J 62. segles (DOLÇ, p. 408). També és important la seva arrel neoplatònica, a través de Ja lectura d e Plotí: hi va a rribar per L'adhesió al maniqueisme, del qual més endavant es va distanciar, decebut. Aquesta adhesió, de primer, el va portar a Roma, i després a Milà, on va ocupar la càtedra de Retòrica. Insatisfet, per decidir-se a la conve rsió al c ristianisme es va retiTar, per acabar de rumiar, escrivint i llegint. Retornat a Tagaste, hi funda una comunitat monàstica, en l'ambient de la qual escriu les Confessions, autobiogràfiques, que combinen les tècniques d e gran rètor amb una espontaneïtat que encara avui impressiona. Aquesta combinació de dos aparents oposats com són el càlcul i l'expressivitat més íntima fa pensar en la música d'Aiban Berg. Més tard accepta ser bisbe, com una servitud, i això inclou predicar, que se li donava molt bé, però també fer de jutge de pau, que podria haver estat una càrrega (sarcina episcopatus, deia ell: 'el fardell o el pack d e l'episcopat'). Sobretot, inclou renunciar a la vida contemplativa per la qual ell es delia. Aquesta renúncia és coherent amb la seva idea del món. L'Església de Déu és per a ell un refugi del ''segle" (el món profà i la seva època), amb les seves "servituts mortals" . Entre les quals ''el fast dc l'altivesa, la de lectança d e la lascívia i e l ve rí de la curiositat". Aquesta antivitalismc. pronunciat des de la ll uita interi o r amb un temperament sens ual, és un tret típic d'Agustí. De fet, però, Pau dc Tars ja recomanava als romans de "no conformar-se al segle present", és a dir de vigilar i resistir c ríticament res pecte a les modes i trampes del moment (Ro 12.2). l. ARTICLE EL TRADUCTOR, MIQUEL DOLÇ ] i ha hagut diverses traduccions catalanes de les Confessions, però comptar amb aquesta de Miquel Dolç és un luxe, i ho seria per a qualsevol llengua, comparable només a les traduccions de Miquel Desclot, o de Xavier Benguerel. Miquel DOLÇ ( 19 12-1994) era un fiJòleg i poeta, d'origen mallorquí, que va traduir, tant al català com al castellà, moltes obres fonamentals de la cultura llatina, cosa que li valgué reconeixement i prestigi. Per aquesta traducció de les Confessions, p.e., rebé el Premi Serra d'Or, el 1990. A més del text, ofereix un escreix de notes sobre llengua (p.e. aclarint la sintaxi d'una frase complexa), sobre la Bíblia i els textos clàssics antics, sobre la història de l'Església, sobre teologia i filosofia, i ho fa sense donar res per sabut. Això permet entrar al text des de la més solemne ignorància. Dolç domina el llatí, és clar, però també el llatí del català, i tradueix expressions llatines de la manera més directa possible, il·luminant racons de la llengua que havien quedat oblidats. P.e. "al vostre conspecte", un gir típic de la Vulgata que vol dir 'en presència vostra', o 'davant de Ja vostra mirada'. D'altra banda, fent honor al seu origen mallorquí, no oblida tampoc l'element idiomàtic, i això és igualment exemplar. P.e., "una voluntat que ara és això i adés aixà no pot ésser immortal." (p. 364) Per als qui tenen fam i set de català heavy, o català de debò, cansats de tant de peixet foraster i remulli!, aquí hi ha un bon rebost ple de qualitat. Aquests textos permeten al lector recuperar la confiança en les possibilitats de la llengua. Abans de parlar de l'estil, un dels plaers principals d'aquesta lectura, parlem però breument del contingut del llibre. J LES 'CONFESSIONS' Sant Pau, i Agusti s'hi afegeix, recomanaven "no tocar dona" per poder estar més per Déu. Aquesta contraposició entre vida terrenal i espiritual és una de les claus de la influència d'Agustí sobre la nostra mentalitat. Té una metàfora de ciutats: Babilònia és per a ell la ciutat del diable, mentre que Jerusalem, seguint el llenguatge veterotestamentari, seria la ciutat de Déu, allà on ens dirigim. Aquest és el títol, també, de la seva obra culminant, H t J n primer lloc, els aspectes musicals, que són els que ens hi han portat. Una de les poques referències a la història dels himnes, aquesta peça clau del cant gregorià, que ens han pervingut, la trobem precisament aquí (p. 238): E No feia gaire que l'Església de Milà havia començat a celebrar una pràctica de consolació i d'exhortació, en què les veus i els cors dels germans s'unien amb gran ardor en un cant. (. .. ] Pernoctava la pietosa gernació dels fidels a l'església, disposada a morir amb el seu bisbe [Ambròs, acusat d'heretgia]. Fou aleshores que, a fi que el poble no es desmoralitzés per causa de la inquietud i del tedi, hom va resoldre de fer-li cantar himnes i salms se- lf)HIIj De civitate Dei. Agustf d'Hipona, pintat per Sandro Botticelli (ca. 1480) gons que se sol fer a les terres de l'Orient. Més enllà de la seva capacitat per animar les persones, la música, en la mentalitat d'Agustí, se situa al costat de les "voluptats dels sentits~: del sexe, del menjar, dels perfums, o de la vista "de la llum delitosa" (p. 303). Dominat per la vacil·lació entre idealisme i sensualitat, aquesta tensió, sovint excessiva, és una de les gràcies (i desgràcies) de la figura del sant. El cant l'emociona fins a les llàgrimes, i en reconeix la gran utilitat devocional. Després del famós passatge de la fluctuació, amb què encapçalàvem aquestes notes, una nota de Dolç (p. 302) ens explica que el sant va resoldre el seu dubte a favor del cant eclesiàstic, en una carta de cap a l'any 400. Pel que fa al contingut teològic. les Confessions són un diàleg íntim amb Déu, un Déu personal i manifestat interiorment, però de manera quasi física: "Callareu sempre?", li retreu, p. 34. La fe es revela com una recerca de la fe, la recerca d'un que decideix que vol creure, tot i constatar sovint que no veu ni sent "res" ni "ningú". Un altre tret ben actual de l'actitud agustiniana és la seva fle:xibilitat hermenèutica. La idea de defugir el plaer és una idea d'arrel oriental (com quasi tot a Occident), molt antiga. L'Antic Testament en va ple. Amb aquesta negació del goig humà ("terrenal"), tan estranya al moment actual, Agustí es col·loca en una posició vital incòmoda: Aquí puc estar, i no vull: allí vull estar, i no puc: infeliç per tots dos costats! (p. 315) Un dels personatges moderns on aquest malestar es manifesta més clarament és en l'asquenasita Gustav Mahler. Ell es veia a si mateix com a "soldat del campament celest", per dir-ho com Agustí (p. 298), i també l'hi veien els seus contemporanis de la Sezession (cf. el fresc de Klimt dedicat a Beethoven, on Mahler apareix en forma de paladí medieval) i de l'Escola de Viena. Schonberg en parla com d'un sant, en el sentit de la religió de l'art d'an·el wagneriana. El cost d'aquesta actitud sacrificial és, està clar, un sofriment radical i constant. Alma, la seva esposa, en pa l'la sense gaire empatia, però segurament de manera realista. Aquesta negació del jo i de la vida, així com el pessimisme de veure els llibres sagrats, la seva gran referència, com un misteri, contrasta amb la mentalitat dominant avui, però també amb el vitalisme dels Upanishad, aquells llibres sagrats de l'hinduisme, tradtüts i comentats fa molts anys per un altre mallorquí universal, Joan MASCARÓ. Diu: Quina és la idea central dels Upanishad? És una afirmació, la suprema afirmació d'un Esperit de l'univers que habita en l'home com a autèntica essència de la seva consciència i de la seva vida. Aquest Esperit s'anomena Brahman. Les seves tres característiques són pur ésser. pura consciència i pura joja. 1 Llegint el llibre de MASCARÓ al costat de les Confessions m'adono de la superficialitat de la meva mirada, i del perill de fer comparacions barates. De renúncia, p.e., el Bhagavad Gita també en parla (MASCARÓ 2001: p. 57), encara que sigui la joia de la renúncia, i no la incomod itat de l'ambigü itat, típica de St. Agustí. A més, la meva seria una comparació absurda, entre una proposta ideal, sobre el paper, i la confessió d'uns intents reals, plens d'imperfecció i de contingència humanes. 5 IJ) .~IIIj ARTICLE Ary Scheffer, St. Agustf i sa mare, Sta. Mònica (1846). L'obra es troba al Museu del Louvre (actualment fora d'exposició). Representa una escena de les Confessions: la visió iHuminadora que tingueren, mare I fill, al port d'Ost ia (p. 246) L'ESTIL el que fa a la manera d'escriure, el goig és doble, perquè estem en mans de dos mestres de l'expressió, dos especialistes que estimen el llenguatge i el dominen. El llatí és la llengua ma tema d'Agustí, i també el seu ofici. La seva no és una manera de dir literària, sinó oral, com un discurs. En l'Antiguitat, en efecte, era corrent llegir en veu a lta: el text va ple de repeticions eloqüents, dc preguntes retòriques, de g irs espontanis. P.e. "els palaus de Ja memò r ia", o " la mil d el cor". Recorda també la música de Beethoven, o de Mahler, que allà on fa la impressió d'improvisació, sovint amaga un càlcul rigorós. Al costat d'aquests moments propis de l'oralitat, però, apareixen també expressions clàssiques, pròpies d'una formació seriosa, p.e. ''allà on llostreja la veritat", que DOLÇ (p. 348) detecta com un eco de les Geòrgiques de Virgili. O moments d'audaç simbolisme: qual s'havia adscrit de jove, acaba la vida en una agra polèmica amb els seguidors de Pelagi, un optimista que creia que l'home ja és prou bo per salvar-se, sense tanta gràcia de Déu. Agustí no es veu amb tan bons ulls, sembla, i no confia tant en les capacitats humanes, potser llevat de la voluntat. Tot i així, m'agrada molt la imatge següent: Déu ens ha encomanat P en/a celebració on és servit aquell peix pescat en les profunditats per a nodrirse'n la terra pietosa, en al·lusió a l'Eucaristia i al conjunt dels fidels (p. 426). També abunden els jocs retòrics típics de la literatura llatina, com són típics de Schonbcrg, Berg i Webern els jocs amb els nombres. P.e.: que respirin en veure en mi el bé, que sospirin en veure-hi el mal. (p. 6 ESMUC 264) Dolç, per la seva banda, ens obsequia a cada pas amb expressions com "la vesània de la voluptat" (p. 43), o sigui la follia, la fúria, l'alienació mental del desig de plaer. "Aquell qui vós ompliu, el solleveu" (p. 292), és a dir l'alceu des de sota (sub-levare), separant-lo del que li fa de suport. ''No cauen aquells qui tenen llur celsitud en vós" (p. 354), vol dir llur exccl·lència, llur elevació: celsus significa 'elevat'. O d'altres que no cal explicar, com "ocellic implume", p. 387. Enmig d'aquest delit pel verb i les seves possibilitats, però, apareix l'ombra de la culpa. Ens ocupem massa de les formes i negligim l'essencial, ve a dir Sant Agustí (p. 35). Com a rètor, es qualifica ell mateix despectivament de "venedor de paraules" (p. 236). El cert és que, de vegades, enredat en les xarxes del seus propis mots, sembla ta lment que els arbres de l'expressió no li deixin veure el bosc del pensament que empaita (p. 280). En el fons, tomem a trobar aquí la famosa nuctuació agustiniana, que val tant per a la música com per a la paraula. El mestre de Retòrica no pot evitar deixar-se guanyar pel joc lingüístic, i alhora ell abomina explícitament d'aquesta buidor, contraposada a la Veritat. Buidor a la qual el sentit actual de "retòric" al·ludeix, p.e. quan diem "no vull escriure amb tanta d'aplegar; la tria, se la reserva el/. 2 L'Edat Mitjana converteix en auctoritas l'obra agustiniana, i la situa en aquest retòrica". Tota la força de l'artista, diu Agustí, s'hauria de reservar per a la Lloança, enlloc "d'espargir-la en refinaments enervants." (p. 305) CONCLUSIÓ n breu comentari sobre l'edició. Publicat el 1989 dins Clàssics del cristianisme, el text apareix ara en una altra col·lecció de la mateixa editorial. Això sol ja mereix l'aplaudiment unànim: l'únic criteri no ha de ser sempre el comercial. No sé si a l'editor li s urten e ls números, però durant els anys en què aquesta traducció modèlica estava introbable, en català es vivia pitjor. Només hi falta una bona introducció, tot i les esplèndides notes del traductor. Un detall curiós és el dels en·ors ortogràfics, que ja se sap que distingeixen el nostre panorama editorial del de les llengües normals. Aquí, però, prenen formes notables, com "així dones" enlloc d>Uaixí doncs", o "per tal corn" enlloc de "per tal com". Són pífies de màquina, no de persona: el corrector o rtogràfic cibernètic no les detecta. No sembla sinó que s'hagi fet servir un programa informàtic de scaneig del text, que hauria reconegut com ha pogut la impressió de 1989, negligint una revisió final acurada. Agustí, que a les Confessions passa comptes amb la doctrina maniquea, a la U lloc crucial en què ens el presentava el nostre estimat professor de literatura. Això va més enllà de l'àmbit religiós: l'escriptura introspectiva típica d'Agustí, p.e., és model d'un Descartes o d'un Pascal, tot i les grans diferències d 'orientació. Un altre aspecte ben actual de l'actitud agustiniana, instaJ.tada sovint en el neguit del dubte, és la seva flexibilitat hermenèutica, gens dogmàtica: a la p. 420, p.e., parla d' "una veritat única expressada de mil maneres". Entre un concepte i la seva expressió, diu el rètor des de la pràctica, no hi ha una relació única ni absoluta, sinó moltes de possibles i vàlides (pp. 428, 430). La tendència a veure l'home des de la desconfiança, així com la reticència davant la natura han marcat no només l'Edat Mitjana, sinó de retruc tota la nostra civilització. ja fa uns decennis, però, que estem recuperant, a Occide nt, una mirada positiva sobre el món i la humanitat, potser influïts per les filosofies olienta ls i l'ecologisme. BATALLA c lou el seu estudi així (p. 201 ): En els segles posteriors, quan el Renaixement i la 11·/ustració hauran obert nous horitzons a la humanitat, ineptituds i encarcaraments eclesiàstics faran que s'enquisti un cristianisme obsessionat pel pecat, malfiat envers el plaer, complagut en la por, aclaparat per l'infern, autoritari enfront dels dissidents. Sens dubte, aquests mals han assolat el cristianisme llatí. Tenen, però, un únic causant? Tal volta aquest és Agustí? És clar que no. L'obra d'Agustí té mancances, però no podem fer responsable a Agustí del mal ús que n'han fet els qui han estat incapaços de criticar-lo. BIBLIOGRAFIA -Josep BATALLA, Agustí d'Hipona. In: Història del pensament cristià. Quaranta figures. A cura de Pere-Lluís Font. Proa: Ben 2002. -AGUSTÍ o'HIPONA, Confessions. Traducció i notes dc Miquel DOLÇ. Proa: Ben 1989, reed. 2007. -joan MASCARÓ, Diàlegs amb l'fndia. Proa: Ben 2001. NOTES 1. MASCARÓ 200 1: p. 46. El subratllat és meu. 2. Citat per BATALLA 2002: 198. Joan Grimalt és professor del Departament de Teoria i Composició i Direcció de I'Esmuc. joan.grimalt@esmuc.net I AGENDA I fi Mili Activitats juny 2008 Eis concerts de i' Acadèmia (2a edició) (L'Auditori. Sales Oriol Martorell i Tete Montoliu. Lepant, 150. Barcelona). Entrada gratuïta, fms esgotar localitats. A les 19 hores. FINAL DE LA TEMPORADA 2007-2008 GRANS CONJUNTS Dia 17. Big Band de I'ESMUC (Sala Montoliu). Obres: Porgy and Bess, de George Gershwin. Joan Albert Amargós, direcció. Dia 18. Orquestra Simfònica de l'ESMUC (Sala Martorell). Obres de: Felix Mendelssohn-Bartholdy, joseph Haydn i W. A. Mozart. Christopher Hogwood, direcció. Dia 19. Cobla de l'ESMUC (Sala Montoliu). Obres de: Manuel Saderra i Puigferrer, Josep Maria Bernat, Rafael Ferrer, Josep Maria Ruera, Jordi León, Marc Timón, Manuel Oltra i Salvador Brotons. Bernat Castillejo, direcció. Més informació: www.esmuc.cat Aquest programa pol estar subjecte a canvis d'última hora. Sonologia Dia 2, 18 hores. Mús ica Clàssica i Contemporània Dia 13 i 14. Seminari de Sonologia: El Reactable: Música en viu mitjançant ordinadors, impartit per Sergi Jordà, Juthier Curs de percussió Experimentació, creativitat i improvisació en la interpretació del repertori per a percussió i conferència L'angoixa per la interpretació de memòria, a càrrec d'Steven Schick. digital, professor de I'ESMUC i la Universitat Pompeu Fabra (UPF), investigador, i cap de projectes del Music Technology Group, UPF. Sonologia Dia 16, 18 hores. Pedagogia Dia 4, li hores. Seminari d'Investigació en Educació Musical: Seminari de Sonologia: Presentació de treballs de laboratori de so, a càrrec d'Enric Giné. La investigació preventiiiG i paliativa sobre les malalties professionals del músic, impartit per jaume Rosset. Cicle de I'ESMUC al Centre Cultural Blanquerna de Madrid (A Icaia, 44 ), 2 1 hores. Mús ica Clàssica i Contemporània Dia 4, de 16 a 20 hores; i dia 5, de I O a 14 hores. Curs de contrabaix: El contrabaix a la Wiener Symphoniker, a càrrec d 'Ernst Weissensteiner. Dia 27: Els nostres estàndards. Amb Carme Canela, veu & Lluís Vidal, piano. Per a més infmmació: www.esmuc.cat i www.ccblanquema.cat Podeu consultar totes les activitats de l'Escola a www.esmuc.cat , Eusebio ae z ESTUDIANT DE L'ESMUC I TROMBÓ SOLISTA DE L'OBC 'Porto des dels vuit anys enganxat al trombó!' Parla i toca arn b un aplom fins a cert punt insòlit si tenim present que només té vint-i-un anys. Sabent què vol dir en cada moment I com vol comunicar-h o. Aqu est jove valencià està a punt d'acabar els seus estudis a l'ESMUC, on ha estat seguit de ben a prop, entre altres, per professors com Raúl Garcia o An gel Serrano. Mestres que són ara també companys de feina en tant que Saez exerceix fins a finals de temporada de trombó solista a l'Orquestra Simfònica de Barcelona i acional de Catalunya. Per mèrits propis. En justa correspondèn cia al seu talent i a les hores de treball. per RUT MARTÍNEZ 8 - La veritat és que no tinc pràcticament records d'infantesa sense el trombó ... - Així resulta més fàcil d'entendre. Tota una Tercera de Mahler, amb solo obligat per a tot trombonista. I tu, com si res ... - Passant-m'ho bé, disfrutant. Aquesta temporada ha estat un luxe: la Simfonia Alpina, la Patètica de Txaikovski, Till Eulenspiegel, Mahler... - Explica'm. Per què vas escollir I'ESMUC? - Bàsicament per dos motius: el primer, el professor. Ja estudiava amb Ricardo Casero i tenia dues possibilitats: València o Barcelona. Aqui entra el segon argument: la mateixa Escola, la seva infrastructura. De fet, ja coneix.ia una mica I'ESMUC, havia estat a la JONC, amb setze anys, i havia conegut ja alguna gent. Tot hi va influir. - 1ara que estàs a punt d'acabar, com valores l'experiència? -Bé, la veritat. He aprofitat molt el temps, sobretot a nivell instrumental perq uè l'Escola, coiT! a logística, et facilita molt la feina. Es increïble poder estudiar d'una manera regular i tranquil·la, preparar bé les proves i audicions... De fet, m'he centrat molt en la pràctica del trombó i he intenta t que el gruix d'assignatures teò riques no em robessin massa temps. - Parles de proves i audicions... Tinc entès que n' has fet moltes .. . -N'he fet algunes, sobretot a partir de segon ... Per a la }ONDE, per exemple, on vaig participar en dos encontTes. Després vaig fer les proves internes per a la plaça de segon trombó, per a un any, amb I'OBC. - I. .. -Desprès, els meus companys es van sentir còmodes arn bel meu treball i em van ampliar el contracte fins que es van convocar proves, des de l'inici d'aquesta temporada fms a Setmana Santa vaig estar treballant com a segon trombó. I enmig de tot això, el mes de gener passat van sortir les proves per a la plaça de solista. - Q ue va quedar deserta ... -Sí, però em van oferir l'oportunitat de provar-me en la plaça de solista fins a finals de temporada. I aquí em tens! - Tens la sensació d'haver an at molt ràpid? - Sí, fins a cert pun t. Però també he assaborit molt l'estudi i aprenentatge de l'instrument. He tingut molt bons professors (Luis Gómez, Carlos Gil, Ricardo Casero ...) que m'han aj udat i aconsellat con ectament. I també el meu avi ... Sense ell no ha uria estat músic. En general, es tracta de marcar prioritats, de jerarquitzar les teves obligacions. En tot, també en la vida. I per a mi, el més important és, ara mateix, l'Orquestra. És el que vull fer. Però amb seny i sentit de la responsabilitat. És a dir, no he oblidat I'ESMUC, i més ara que estic a punt d'acabar. Sé que si vull treballar en qualsevol centre superior o oposi tar en les millors orquestres, em cal el títol. - On et veus, en un futur no massa IJunyà? - Home, on m'agradaria? (Calla un moment i sentencia) A la Filharmònica de Berlín o a la de Nova York... Tenim dret a somniar, no? De fet, fa poc vaig assistir a unes classes magistrals que el trombó solista de la Filharmònica va fer a I'ESMUC i em va convidar a les proves. Hi aniré, és clar. També m'in- teressa molt l'escola nord-americana, importantíssima en l'àmbit del vent metall. Preparar un Artist Diploma a Juilliard, per exemple ... - 1 entre les teves priori tats, figu ra també la música de cambra? - Cal veure-ho d'una manera objectiva. Quantes orquestres hi ha? Quantes places de solista? Però també, quants grups de cambra? Que es guanyin la vid a només fent cambra, els Spanish Brass. De fet, la música de cambra és molt nòmada. Tens un boio per aquí, un altre per allà; necessites un manager... En canvi, tota orquestra és una autèntica empresa. Particularment, m'omple més. I, fins a cert punt, no deixa de ser fer música de cambra però en format gran. També tinc una il·lusió molt gran: ressucitar el Quartet de Trombons de Barcelona, amb l'objectiu de gaudir de la música i aprendre. - Preferències de repertori? -Romàntic, és clar (somriu). - 1 projectes? - De moment, treballar amb l'OBC fins que surti la plaça de trombó solista. Aquesta és una carrera de fons. Els instru mentistes som com esportistes d'elit. Treballem molt per a un sol moment. Molta constància, molt d'estudi. I estudiar bé, és clar. A nivell formatiu, voldria continuar estudiant, escollint el destí també en funció de si em quedo o no a l'orquestra. De fet, m'encanta Barcelona. - Per? -És la ciutat més avançada d'Espanya. La més europea de l'Estat. A nivell cultural, sí. Però també socialment. També valoro la proximitat amb casa meva. No ens enganyem: això és molt importan t. València, i més ara, està prou bé. Però si em fan escollir, ho tinc clar: em quedo a Barcelona. Música sense disfresses PALAU 100. Cincinnati Symphony Orchestra. Jan ine Jansen, violi. Dir.: Paavo Jllrvi. Mozart, Txaikovski, Xostakóvitx. PALAU DE LA MÚSICA. l7 D'ABRIL DE 2008. per Mercedes Conde Pons onfesso que el fenomen Anne-Sophie Mutter havia condicionat les meves expectatives respecte de l'audició i "visió" de la jove violinista Janine )ansen, segons que em feia a la idea: víctima de la fe roç competència comercial també present en el món de la música que la feia vestir-se amb l'imprescindible, ara ho sembla, vestit llarg amb escot banyera -per als poc avesats en la matèria. aquell escot que deixa pràcticament del tot els braços i Ja part alta de l'esquena lliures-. C segurament molt còmode per tocar el violí. tot s'ha de dir. per tal de lluir no només el seu talent artístic, sinó també la seva gràcia natural pròpia de la joventut. I confesso que en començar a sentir el Concert per a violí i orquestra, op. 35 dc Txaikovski interpretat per )anine )ansen, vaig ser jo Ja que es va sentir víctima del meu propi parany, o del màrqueling i la seva excessiva agressivitat. Perquè la interpretació de l'extraordinària violinista holandesa va ser d'aquelles que queden Ambaixadors de luxe CICLO GRANDES INTÉRPRETES. Cor Madrigal; direcció: Mireia Barrera. Obres de Bach, Penderecki, Pllrt i Britten. AUDITORIO NACIONAL, MADRID. 26 D'ABRIL DE 2008. per X. Ch. oncert compromès i ple de connotacions el que va fer el Madtigal a Madrid. D'una banda, perquè repJ-esenta un premi a la trajectòtia i la bona feina d'una formació no professional que s'ha guanyat a pols el prestigi que l'ha dut a un reconeixement com aquest; i d'altra banda, perquè pennetia al públic madrileny veure el ''fill musical'' de Mireia Batrera. que, 1-ecordem-ho, és des de fa tres anys dil-ectora del Coro Nacional de España. Tot un repte, C doncs, també per a ella, assumit amb la valentia i la convicció que la caracte1itzen: Barrera no va anar a assegurar el tret amb un programa còmode, sinó que va posar el nivell molt alt per fer lluk el cor amb un t-e· pertoli temible i de gran categoria. Els motets de Bach són ob1-es que. per la seva complexitat. posen a prova el cor que s'hi atreveix; i per reblar-ho, els lempi que va implimir Barrera van ser de vertigen. fet que en alguns 'Wesendonck' amb veu d'home SCHUBERTÍADA A L'IUA DIAGONAL Konrad Jarnot, barfton. Wolfram Rieger, piano. Wagner, Liszt, Duparc. AUDITORI AXA. 15 D'ABRIL DE 2008. per M. C. P. on començament de temporada per a la Xl Schubertíada a L'illa Diagonal amb el recital del baríton Konracl Jamot, amb l'acompanyament pianístic del sempre atent i deliciós Wolfram Rieger. Un programa atípic, Uarg i ambiciós per a un recital íntim i proper, que les condicions de l'Auditoli AXA afavoreixen. Konrad Jamot va iniciar el B programa desafiant la tradició liederística que vincula els cinc poemes per a veu i piano de Richard Wagner. coneguts com a Wesendonck Lieder. a una veu femenina; certament, no hi ha cap motiu taxatiu que obligui aquestes cançons a ser interpretades per una dona. Konrad )a mot no va buscar l'efectisme en una interpretació en què la gravetat del seu timbre im pres- gravades no només a la retina i a l'oïda, sinó en un altre racó. potser no fisic. però sí molt perdurable en el temps. L'extens "Allegro moderato .. amb què comença el concert i que n'ocupa pràcticament la meitat va ser un tot d'unitat musical: ni les parts més virtuosístiques ni les més líriques -amb cotes de subtilitat sonora al límit de l'imperceptible per l'oïda humanaes van deslligar en cap moment. i feien mantenir l'oient en una atenció i tensió emocional poc fàcil d'aconseguir entre el públic habitual del cicle Palau I00. Un fet també atribuible a la unitat que la virtuosa del violí va mantenir amb la Cincinnati Symphony Orchestra, sota la batuta de Paavo Jiirvi, plenament implicat en el fer de la vio- linista, tots dos imbuïts d'una comuna concentració en la música. Així és com l'Art pot nuir amb total llibertat. Aquest concert s'emmarcava entre una obettura que es podria dir de '·pompa i circumstància .. de l'òpera mozartiana Le nozze di Fígaro i la gegantina Simfonia núm. 10. op. 93 de Dmitri Xostakóvitx. en què va excel·lir el bon ofici de Paavo )iirvi corn a litu lar de la Cincinnati Symphony Orchestra, que va posar de manifest el que passa quan un director amb calisma pot transmetre la seva mentaliwt a un gmp humà. Com a bombó. després d'un àpat copiós. un Valse Triste de Sibelius, aquest sí. sensc ser de circumstàncies tot i estar fora de programa. passatges no va pennetre assaborir la seva ilnmensa riquesa de detalls. Però no hi va haver sotracs; el Cor Madrigal va sobl-evolar amb seguretat els tres motets, Singet dem /-/erm, Komm fesu komm i Lobet den Herm, mostrant les seves millors virtuts: és un cor àgil, molt equilibrat, d'afinació neta i amb un pols intem infaHble. A la segona part. la dificultat i l'exigència de les ob1·es va créixer, si era possible, amb 11-es peces compostes fa tres dècades: en l'Agnus Dei de Pcndcrccki es va fer palès un bon treball d'empastament i l'ampli ventall dinàmic del cor en un magma sonor d'afinació delicadíssima. És difícil, però, no caUJ-e en ce1ta rutina en la Summa d'A1vo Pfut, una peça austera. estàtica, basada en el text llatí del Ct-edo i confegida sobre un sol acord; la van interpretar sis veus per corda, sense dil-ecció, i l'execució va ser correcta però un pèl anodina. I per acabar, l'opus 91 de Britten. Sacred and Profane, vuit cançons sobre textos medievals. juganeres, sorprenents. plenes dc subtileses i resoltes amb convicció i atenció al detall. La cire1-eta del concert va arribar amb el bis: Mireia Barrera es va treure de la màniga una versió de l'Agnus Dei de Joaquim Homs amb el cor cantant a la platea, envoltant el públic, en una mena d'..abraçada musicar molt emotiva que va provocar un franca ovació. El Madrigal i Mireia Barrera es consoliden a l'elit coral. i són un exemple i un orgull per al món musical del nostre país. sionés l'oient amb una música a la qual no s'associa, sinó que més aviat es va supeditar d'una manera molt noble i amb bon gust a la meravellosa música i text de la fonuïta parella arústica Matilde Wesendonck-Richard Wagner. Ja mot es reservà per als Tres sonets de Petrarca de Franz Liszt una més fOlia implicació vocal, en termes no només dc volum o demostració de registre, sinó també pel que fa al desplegament de matisos. En va fer una interpr-etació rigorosa però alhora implicada. en què el segell del seu mestre Dietlich Fischer-Dieskau. sense ser excessiu, es va fer palès. Konrad Jamot domina el registre que li atorga la seva tessitura de baríton, més aviat lírica però amb cos, però més encara domina la veu. fent-la moure·s amb total facilitat d'un registre a un altre i amb un control dc la veu de cap. marca Fischer-Dies· kau. A favor del seu deixeble, s'ha de dir que no en feia un ús excessiu, com a vegades s'obse1vu en altres deixebles del mestre i baríton alemany. El baríton va sc1vir al primer plat allò més llaminer, però a la segona part van sobresortir cinc cançons escollides d'Heroi Duparc. que no per recur- rems -Lïnvitation au l'O· yage. Extase o Phidylé- deixen de ser interessants. 25 265 Un 'Rèquiem alemany' atípic CONCERT DE TARDA AL PALAU. Cor de Cambra del Palau de la Música. Maria Espada, soprano. José Antonio López, barñon. Kennedy Moretti i Jordi Armengol, piano. Dir.: Jordi Casas i Bayer. Rèquiem alemany de Brahms. PALAU DE LA MÚSICA. 28 D'ABRIL DE 2008. per M. C. P. --------------------------------- ins l'eclèctic cicle de concerts que és Concerts de Tarda al Palau es va poder sentir una versió poc habitual de l'alitúrgic Rèquiem alemany de /ohannes Brahms. Lluny de les versions magnificents i aclaparadores que es poden sentir d'aquesta gran obra del romanticisme alemany. la versió per a reducció dc piano -feta pel mateix compositor- transmet una austeritat ben lluny del prototipus habitual: gran orquestra i gran cor. amb contundència sonora i dilatació rítmica i melòdica. Aquesta versió -aquí interpretada per piano a quatre mansestà ben bé al pol oposat del que sovint s'associa en l'imaginari universal a l'obra coral de Brahms. La '·reducció'' per a piano a quatre mans -que també es pot trobar desdoblada en dos pianos- deixa molt despullat el cor i els solistes; això permet, d'una banda, D apreciar amb més detall l'estructura interna de l'obra, plena de sorprenents girs hannònics i contrapuntístics propis d'un gran mestre com Brahms, però que l'amalgama sonora de la versió simfònica no pe1met distingir. D'altra banda, aquesta nuesa sonora accentua la fragilitat auditiva del cor, en què es fan més paleses les impureses, però també les virtuts. Per als habituals del Cor de Cambra del Palau, no semblarà estrany que s'avaluï positivament la qualitat de so que jordi Casas i Bayer sap destiHar d'un grup de veus molt ben cuidades i flexibles. Tanmateix -i potser en tractar-se d'una obra coral normalment per a grup de grans dimensions- es van fer més ostensibles algunes entrades desajustades i, més encara, la desunió en els acabaments de les frases, fet que en un idioma com l'alemany, en què es pronuncien totes les consonants, la imprecisió es multiplicava. La presència de dos solistes vocals com el baríton josé Antonio López i la soprano María Espada va ser tot un luxe, tenint en compte la importància qualitativa dels seus mèrits vocals i l'oportunitat resultant d'escoltar-los pràcticament a cappe/la, en unes intervencions de més compromís i dificultat intrínseca a causa de la manca de sosteniment harmònic del piano en una gran part dc les seves intervencions. Una versió, en piano, de gran claredat i diafanitat que obligà a fer-ne una versió completament rítmica i, en aquest sentit, molt més litúrgica i propera a l'aus· teri tat protestant que traspuen els textos escoUits per Braluns, fent-la més apropiada per a un entorn que convidés a la reflexió com pot ser una església. Potser així les "cotorres" que intenompien sense pietat el transcón-er d'una música espiritual haurien temut la ira de Déu, ja que no la del públic assistent al concert. Dels orígens a l'actualitat COBLA, COR IDANSA AL PALAU. Cobla Sant Jordi·Ciutat de Bar· celona. Santi Molas, percussió. Dir.: Josep Pons. Garreta, Ros Marbà, Serra, Guinjoan, Oltra, Casals, Toldrà, J. Lamote de Grignon. PALAU DE LA MÚSICA. 5 D'ABRIL DE 2008. per Josep Pasqual orprèn que amb la seva trajectòria musical. josep Pons optés per un programa de regust tan clàssic en la seva primera incursió en el món de la cobla. Sorprèn per tot el que ell representa en el desenvolupament de la música contemporània a Catalunya i també pel fet que l'histolicista repartiment acompanyava la presentació dc la primera obra per a cobla de joan Guinjoan. Potser era l'efecte pretès. però les estètiques van rcsullar extraordinàriament contrastaJliS, gairebé xocants des de la platea estant, a banda que és pro· bable que el respectable hagués agraït donar un cop d'ull a la literatura per a cobla més recent amb òptica ponsiana. I no és perquè no s'agraeixin les re- S 26 266 lectures del repertori clàssic: vist els resultat, tant de bo l'experiència es produeixi sovint. Enamorat de Ja recerca de l'efecte a través del joc incessant amb les dinànúques, josep Pons va burxar fins a l'inimaginable per accedir als màxims suggeriments en els matisos manipulant a pleret la dicció d'una formació instrumental que li va seguir el joc amb total lliurament. La contenció sonora, els contrastos constants, els finals morendo, Ics subtils fluctuacions dels tempi, l'absència d'introits (però amb tots els cops finals, curiosament) ... El juny de Juli Garreta va sofrir una nova mutació que va fer recordar la magnífica aposta de Salvador Mas d'ara fa uns anys, dc la matei- JOAN GUINJOAN I JOSEP PONS xa manera que a la Porta ferrada de Ros Mm·bà i a la Camperola de Toldrà es van evi· dcnciar textures molt interessants poc exposades fins ara. Però hi insistim: tot plegat molt contTastat amb el catàleg de colors i dc transparències que va plantejar Guinjoan amb la fantasia per a cobla Arrels. Amb els tres moviments d'aquesta obra d'encàn·ec, el compositor dibuixa postals del seu Riudoms nadiu i adapta a la cobla el seu univers sonor característic. Especialment remarcable resulta l'evolució del discurs argumental dc "Recordan- ça", primer dels moviments en què un caos aparent sorgeix i desapareix contínuament fins al punt que la cobla arriba a fragmentar-se en diversos discursos que es tomen a replegar. així com l'atmosfera intimista que suggereix la subtilesa dels efectes sonors i rítmics dc Nostàlgia, el moviment central. Tot plegat, evidenciat gràcies a la destresa d'un conjunt instru· mental que s'hi va deixar els ulls i els dits per confeccionar una versió extraordinàlia que, malauradament, és probable que no estigui en la cartellera tan sovint com fóra desitjable. De la calma a l'entremaliadura TEMPORADA OBC. Valentina lgoshina, piano. Dir.: Josep Caballé Domènech. F. Taverna·Bech, S. Rakhrnàninov, R. Wagner, R. Strauss. L'AUDITORI. U D'ABRIL DE 2008. que sovint ofegava les nuències melòdiques de les fustes i no sempre aprofitava les possibilitats de rubato i notes llargues que Rakhmàninov crea -en una de les seves melodies més sabudes- invertint el tema de Paganini. Enllaçant amb el romanticisme d'aquesta obra, lgoshina va regalar un Chopin al públic amb boniques intencions en l'articulació. A la segona part. notables desajusta ments d'afinació en les fustes no van obstar perquè josep Caballé dibuixés dues cxcel·lents versions dc l'Obertura i bacanal de Tannhiiuser i Les facècies de 1íll Eulenspiegel. En el Tannhaüser, la meravellosa solemnitat inicial va encanilar-se només a partir del moment en què va entrar la corda, amb una efectivitat que el metall (amb una actuació lluïda al llarg de tota la peça) es va encan-egar d'amxlonir. En e17ill. les facècies de l'heroi no es van escapar en cap moment de la batuta del jove director, que, en una interpretació que remarcava més la condemna que el triomf de l'entremaliadura, va conduir l'Orquestra cap a un fina l enonnement aplaudit -fins i tot (sempre hi ha algun impacient...) abans del que tocava. poder constatar amb Orion l'any passat, Kaija Saariaho s'inspira en l'univers i les forecs que el regeixen -d'una manera més abstracta i intu'ítiva de com ho fa Richard Straussper crear algunes de les seves obres: una evocació del motiu inspirado1; filtrat per la seva experiència personal i artística. Es aquest el mateix sistema emprat per Richard Strauss en els seus poemes simfònics: en el cas de la Simfonia dels A Ips, prenent com a referent el paísatge de la sublim serraladti alpina. El nexe comú d'aquestes dues obres és l'evocació de la sublimitat, una trnclucció musical dc la immensitat que s'agermana més enllà dels mitjans musicals emprats. Notes \ CO IIJI. amb la participació d'Anssi Karttw1en. amb una execució brillant atenent a la dificultat de la partitura-conté moments de subtilitat instrumental a voltes ombrívols que contrasten amb esclats tímbrics de gran impressió auditiva, d'un ús similar al de Richard Strauss en la seva magnífica Simfonia dels Alps, i que l'OBC va interpretar amb correcció. distingint-s'hi el vent metall per l'eficàcia, però en una versió sense gaire personalitat. La natura i el seu caràcter sublim en estat pur: un còctel ideal per a un matí de diumenge primaveral, amansit per l'ambient festiu i popular provocat pel conegut com a "Martiní Vermut Jazz'' a la sortida del concert. per J. B. ------------------------------------ l concert s'ob1ia amb els territoris encalmat s i misteriosos que Taverna-Bech descriu a Les nits. Unes nits on pràcticament no passen coses, on és la imaginació (fructífera i suggestiva) la que crea els paisatges i els estats d'ànim, ordenats fantàsticament pel director Josep Caballé Domènech. Acabat el pas de la lluna, venia la brillant Rapsòdia sobre un tema de Paganini, que E Rakhmàninov escriví el J-934 durant un dels seus retoms a Europa des de l'exili americà. Una obra fresca, de caràcter juganer i desenfadat, Ja vivacitat de la qual fou captada a la perfecció per Caballé Domènech, que es divertia en els detalls i jugava amb els diminuendos en els finals de frase per propiciar l'entusiasme naixent de les següents. Menys delicada fou la interpretació de la pianista Valentina lgoshina, Simfonisme elevat TEMPORADA OBC. Anssi Karttunen, violoncel. Dir.: Ernest Martfnez lzquierdo. Saariaho, Strauss. L'AUDITORI. 27 D'ABRIL DE 2008. per M. C. P. u n cop més, el programa escollit pel director català Ernest Martínez lzquierdo gaudia d'una coherència contextual molt interessant. L'obra de la compositora finesa Kaija Saariaho -quina fortuna que la seva obra recent i actual arribi al melòman català amb una certa assiduïtat!- no està gaire lluny de l'obra de Richard Strauss. ja que s'hi pot identificar el recorregut del gran simfonismc i una evolu- ció sense trencament vers una modernitat en plena vigència. Notes on light, per a violoncel i orquestra -estrenada pel violonceHista Anssi Karttu11en l'any 2006-, és en realitat un concert per a violoncel i gran orquestra en cinc moviments, amb un rerefons temàtic evident, com es desprèn dels noms dels moviments que componen l'obra; una semblança amb l'obra programàtica d'Strauss no poc destacada. Tal com ja es va ---------------------------------------------~~ ·-<>-------------------------------------' · -~1'· A la 'Tercera' va la vençucfa ~- •f I comuna. conta- TEMPORADA OBC. Nathalie Stutzmann, contralt. Cor Madrigal (do· .,.__.,_~,~<11.1<>~ eu titular Eiji Oue, nes). Cor Vivaldi: Petits Cantors de Catalunya. Dir.: Eiji Oue. Mahler. L'AUDITORI. 2 MAIG DE 2008. per M. C. P. -------------------------------- a Tercera Simfonia dc Mahle1· és probablement la simfonia que condensa de forma més pa lesa I'essèn· cia dels grans temes que Gustav Mahler va necessitar tractar en l'art compositiu. Per als grans compositors, escriu re era una necessitat intrínseca al seu ésser, quelcom tan indispensable com res pi rar o menjar, quelcom indeslligable dc la scva existència. En escoltar aquesta simfonia, aquesta obligatorietat xoca dc forma violenta amb l'oient a través d'una música profunda i jugane- L ra, tectònica i transcendent, emotiva i descriptiva alhora. La Tercera Simfonia, per tant, és una de les obres que requereixen un més gran compromís dels intèrprets, si l'objectiu -<ommoure l'oient, recrear la voluntat del compositor- es vol complir amb les mínimes condicions indispensables. Malgrat l'eficiència desigual que s'observa c11 l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya al llarg dc la temporada, en la interprc· tació d'aquesta simfonia de Mahler es va poder apreciar ~ .~ " ~~~-~,..questa ocas•o. potser per primer cop. va aconseguir sumar per unir en un sol espelit el so dels diversos solistes, que van demostrar que, si volen. poden dur a tenne una gran feina dc conjunt, i això és el que sc li demana precisament a un director titular. No es tractava segurament d'una versió amb un missatge inequivoc ni amb un so particular - moltes són les grans referències que dc l'obra dc Mahler es troben en la memòria col·lectiva-, però aquesta Tercera Simfonia dc Mah ler va ser. sens dubte. una gran versió. Eiji Oue es va ficar en cos i ànima en la partitura del gran mestre bohemi austríac, tot deixant circular a través d'ell la immensa personalitat d'una música per se autònoma. I el més important. els músics -lliurats a la guia del seu mestre titular- van seguir cegament la seva veu, per deixar que Mahler s'expressés per si sol, amb moments àlgids com el primer moviment -malgrat una certa rigidesa rítmica en els moments en què fanfara mi litar i dansa popular buscaven el mateix cam1- í el liric darrer moviment. athalie Stutzmann. un cop més . va lluir la noblesa del seu timbre en la profètica pàgina de l'Així parlà Zaratlwslra de Nietz- sche, tot i deixar una barrera invisible entre to i emotivitat. mentre que tant la secció femenina del Cor Madrigal com el Cor Vivaldi van lluir una puresa tímbrica exquisida. 27 267 itt:l•J¡(i .~(J OR F EÓ CATAL 1 UEscola Coral de l'Orfeó Català convoca proves d'admissió Durant aquest m es de juny es r ealitzen les audicions p er a nous alumnes a l'Escola Coral. Des de l'edat de sis anys, amb els grups d'Iniciació, els nens i nen es poden in corporar-se a Escola Coral i continuar la seva formació m usical i vocal amb el Cor de Petits i el Cor Infantil fms als quinze anys. Cor de Noies i el Cor Jove són les dues opcion s en l'etapa juvenil. UEscola va ser creada per oferir una formació mu sical i vocal al més completa possible als futurs cantaires de l'Orfeó Català. urant l'etapa d' Iniciació, els alumnes fan una sola sessió setmanal, dividint els alumnes de 6 i 7 anys en dos nivells, Iniciació I i 2, tot aconseguint una atenció més personalitzada. Els cantaires s'inicien en l'educació dc l'oïda, del ri tme i de l'expressivitat musical a partir de la cançó i posant una atenció especial en l'educació dc la veu. A partir de l'edat de vuit anys els alumnes passen a fonnar part del Cor de Petits, etapa també de dos anys en la qual s'inicien en l'estudi del llenguatge musical en grups reduïts paral·lclament als assajos de cor. Els cantaires dc deu a quinze anys inlegt·en el Cor Infantil dc l'Orfeó Català, els q uals come ncen un treball vocal més intensiu e n petits grups, i continuen l'aprenentatge del llenguatge musical. organitzat amb un total dc sis nivells. Tots els cors concentren el seu horari els dilluns i dimecres a la tarda. tot compaginant en aquests dies les diverses activitats i l'assaig coral. El cantaires poden continuar la seva formació en l'etapa juvenil. d'acord amb dues opcions, Cor dc Noies i Cor Jove, pc1íode en què s'amplien els horaris d'assaig i s'intensifiq uen les classes e n petits grups de tècnica vocal. La seva activitat es du a terme els dilluns i dimecres al vespre. D CANTAIRES DEL COR IN FANTIL EN L'ESPECTACLE SENT CENT Durant el curs, els cors de l'Escola Coral fan diversos concerts al Palau de la Música, i altres actuacions a Barcelona, i també s'organi tzen concerts en altres poblacions i caps de setmana de treball. Evide ntme nt, l'acti vitat es va fent més intensa a mesu ra que els cantaires tenen més edat. Cal destacar. aquest curs, les actuacions en commemoració del Centenari INFORMACIÓ I INSCRIPCIONS www.palaumusica.org 28 268 Palau de la Móslca Catalana Orfeó Català el Palau de la Móslca, 4-6 08003 Barcelona De dilluns a divendres de 9.30 a 14.30 hores Telèfon 93 295 72 22123125 a/e: orfeocatala@palaumusica.org Escola Coral el Ortigosa, 7 08003 Barcelona Telèfon 93 319 26 59 del Palau, de Sent 100 per als Concerts Familiars i per a Les Escoles al Palau, durant el mes de febrer i març. amb música de Pedro Pardo i text de David Pintó, i dura nt el mes de maig l'estrena de Blau, roig, groc, verd, bru ... (Estampes per a divuit muses) de Feliu Gas ull i poemes de Miq uel Desclot. queriments pe r a les a udiions . En l'etapa infantil, poen sol·licitar plaça tols els ens i nenes nascuts de l'any 1993 al 2002, am bdós inclosos. En l'etapa juvenil, poden sol·licita r plaça tots els nois i noies a partir dels setze anys d'edat. Per fer les proves, cal portar una cançó apresa de lliure elecció (popular, d'autor... ). A partir dels vuit anys d'edat es valorarà positivament que el candidat o candidata hagi rebut algun tipus de fonnació musicaJ i també es farà una prova de llenguatge musical. R MITOLOG I A CLÀSSICA MÚSICA Els mites clàssics , . 1r1ca l Tema que proposem en aquest potencials. Oimés si hom té present que el número, com és fàcilment denostre art compta, alhora, amb una varieduïble del títol, suposa endintat de formes que multipliquen les seves sar-nos en una de les realitats possibilitats. --~ que de manera més substanEn aquest context hem pretès fer un reciosa han alimentat la creació de la múcorregut significatiu i alhora amb un cert sica des de pràcticament sempre. caràcter així mateix exhaustiu del La riquesa de connotacions que s'acaba d'exposar: d'una retranscendents de tota mena lació riquíssima que ha fet posque emana de la mitologia sible la realitat d' un vastísclàssica s'ha escampat i s'essim patrimoni de creació campa constantment arreu musical, circumscrita, tande la creació artística, ja mateix, a la parcel-la lírisigui literària, com plàstica, entesa tant en la dica o musical. És un doll mensió escènica -òpera-, inesgotable que mai no ha com també en la liederísdeixat de brollar riquesa tica, aquesta, en tot cas, de conceptes, idees, suggairebé per definició menys gestions i, en definitiva, extensa. transcendència. La contemplació del treball En el cas de la música, la seque es mostra, confegit per un va relació des de sempre ha estat '-...iil!~!!!!ïíïJit" expert de gran nivell, sorprèn per particularment intensa perquè la semostrar la riquesa d'aquest patriva poètica pròpia, tan oberta, permet abormoni, i amb ella l'enmme capacitat de sedar l'esmentat doll des de moltíssimes persducció que ha tingut per a una infinitat de pectives; des d'un ventall molt ampli d'incompositors tot allò que suggereix l'esterpretacions dels seus inesgotables roentat context mític. 29 269 La música dels mite s Des que el món és món, o almenys des que hi ha homínids amb estructura de llenguatge i, per tant, pensament, a part de capacitat cerebral suficient per accedir a l'ús d'utillatge capaç de tecni ficar els mateixos actes i, en conseqüència, obrir la porta als processos de creació, Ja invenció de déus i mites, i els primers passos, segurament percussius, en el camp de la sonoritat organ itzada ha esta t una constant en la història de la cultura human a. ~er JAUME CREUS a primera relació amb el món suprahumà neix de la necessitat d'explicar els fenòmens de l'entorn, el comportament de la natura o dels altres homínids (humans amb el pas dels segles) beJ.licosos que causen morts violentes i ritualitzades. És així que prenen cos (recordem les primeres manifestacions "artístiques" de figures de Ja mare terra) els ptimers déus o entitats a qui demanar favors o ajudes. Però com diu Electra al final de l'òpera d'Strauss-Hof'fmansthal: "Els déus passen a través nostre com la fulla d'una espasa, però tola la seva grandesa no és prou per a nosaltres." I això ha resultat ser la relació entre humanitat i divinitats: un travessar-nos que no ens basta prou. El premi fiat a l'altra vida, quan no hi ha cap garantia d'altra vida, només serveix als poderosos per continuar-ho essent. Els déus, invent humà per exceJ.Iència, són, doncs, expressió d'una perplexitat enfront de factors naturals o conductuals que no controlem o ens sobten i que ens afecten per bé o per mal, d'aquí que n'hi hagi de bons i de dolents. Deixant de banda l'ús ritual-religiós de Ja música en tota cultura tribal o socialment organitzada, i passant per alt les clàssiques èpoques de l'antiguitat, les històries de contingut mític s'han infiltrat fins a tal punt en el teixit cultural d'Occident que no han deixat mai d'estar presents en les manifestacions attístiques de totes les èpoques en major o menor mesura. Si agafem com a punt de partida, en el nostre context musical, el naixement de l'òpera, amarada de la represa del contacte amb les fonts clàssiques que portà el Renaixement, veurem de seguida que la continuïtat dels mites antics a partir d'aleshores quedava garantida, perquè les grans estructures musicals que suposen les òperes. en un món que ja ha donat importància cabdal a la transmissió del pensament humà a través dels llibres, en fan viable la pervivència pràcticament per sempre. En les primeres manifestacions operistiques dc la Camerata Piorentina, els temes sorgeixen del pòsit grecollatí: una Dafne de }acopo Peri, de 1597; dues Eurídice, de Perí una i l'altra de GiuJio Caccini. És a d it~ temàtiques de la literatura grega. De seguida la figura de Monteverdi que assumirà els postulats de la Camerata, però duent-los molt més enllà. ens aportarà més títols clàssics: L'Orfeo (un dels temes, com veurem, predilectes, perquè és una històlia d'amor i mort, amb doble oportunitat inclosa, molt més eficaç del que serà en temps medievals el Tristany i !solda), L'Arianna, li ritorno d'Ulisse in pairia (tema de l'Odissea), i obres perdudes o ballets també referits a la mitologia clàssica, via l' Eneida, les A1etamorfosis d'Ovidi (que ja era un recull recreat de les antigues llegendes gregues), o directament les peces dels poetes tràgics Sòfocles i Eurípides, més modems, més representats i més famosos que Èsquil. Aquestes fonts es mantindran, amb més o menys fortuna, segons les èpoques posteriors, fins als nostres dies, tot i l'actual descurança en aquest sentit. El tema d'Orfeu el veurem repetit una vegada i una altra per la raó ja e~mentada, des dc la primera meitat del segle XVII, tot L 30 270 seguit de Monteverdi, per exemple en Stefano Landi, que escriu una tragicomèdia pastoral amb el titol La morte d'Orfeo, o ja més tard Antonio Sartori amb el seu L'Orfeo; els francesos refinats del XVII-XVIII se'l fan seu i ens el serveixen Clérambault o Marc-Alltoine Charpentier, però serà Gluck qui ens en cloni una de les versions més famoses, l'Orfeo et Eurídice; també se'n van sentir atrets compositors com Telemann o Haydn, i fins i tot Liszt; més tard tindrem la versió còmica (com sempre passa amb tot tema seriós) amb Orphée aux enfers d'Offenbach, que també ens donarà la versió divettida de la guen·a de Troia amb La belle Nélène. Al segle XX Stravinsky el va usar per a un ballet, el txec Jan Noviik va compondre w1 Orpfzeus & Eurídice per a soprano, viola de gamba i piano, i un compositor com Yolker David Kirchner, a pat1ir dels Sonets a Orfeu de Rilke, ha incidit un cop més en aquest mite, revisitat, amb una peça quasi aJ.Iucinatòria que, a casa nostra, es va estrenar en els concerts del Foyer del Liceu en ocasió de L'Orfeo monteverdià precisament. ls temes mitològics han fornit innombrables obres musicals que setia impossible destacar extensament, però en faiem una ràpida ullada, ni que sigui per sobre. En època del Mozart infantil i juvenil, el ressò mitològic era prou fort perquè ningú el pogués obviar, tot i ser majonnent privilegi de la gent culta. La seva primera obra dramàtica. un intemledi en llatí, va ser sobre ApoJ.lo i Jacint, una històtia típica de l'aforisme: "Si t'acostes al foc, et cremaràs." Va ser un encàrrec dc l'Escola adjunta a la Universitat Benedictina de Salzburg, per a les representacions dc Hnal de curs. Segueix l'esquema propi de l'òpera italiana del moment. El Mozart de deu anys no innova encara en estmctures, està aprenent, però sí que mostra un alt grau d'invenció musical. I no ens ha de sorprendre que w1 capellà tliï aquest tema d'amor entre un déu i un adolescent (tot i que el va haver de retocar prou per tal d'emmascarar qualsevol indici d'homosexualitat), perquè no tenia res d'estrany, la bombolla del coneixement literari llatí ja ho portava. El mateix tema apareix al segle XX, en mans del compositor Hans Werner Henze amb el seu Apallo et Hyazinthus, un autor que ha estat fom1at en la inspiració llatina i ha tocat també el tema d'Orfeu, molt modemitzat i polititzat, amb Orpheus behind the wire, o en el tractament de Les bacants d'Euripides, amb l'òpera Oie Bassariden ( 1965-66). D'altres versions a partir de les tragèdies gregues, en tenim exemples amb les lfigènies de diversa índole que han passat a la història de l'òpera, al voltant de l'època de la reforma dc Gluck, que ens va deixar la Ifigènia a Àulida i la Ifigènia a Tàurida, versió que tingué predecessors i seguidors, com la coincident en el temps de Piccini, o les de Traetta i Jommelli. I aquí podem recordar que precisament Gluck va fer molt per la pervivència dels mites clàssics, tot i que els seus posteriors se'n van oblidar durant un cert temps: d'ell tenim, a més a més, Alceste o Paríde ed Elena. També l'època del classicisme francès va donat~ òbviament, molts exemples d'obra musical lligada a la tradició grecollatina: Marc-Antoinc Charpentier, Lully o Rameau, per exemple, tenen en el seu currículum un E Les històries mítiques s'han infiltrat en el teixit cultural d'Occident i han estat presents en les manifestac ions artístiques de totes les èpoques. percentatge molt elevat de títols d'aquesta font. En general tots els períodes que tenen com a base cultural la recuperació d'alguns aspectes dels temps antics sempre acaben donant peces amb personatges mitològics: ho han fet Purcell, Pepusch, o Handel a Anglaterra; ho ha fet Dillers von Dittersdorf a Viena, amb les seves Simfonies a partir de les Metamorfosis d'Ovidi, coincidint amb Haydn o Mozart, per a qui aquesta mena de temàtica serà més aviat un fmal d'etapa, abans del gir cap al singspiel en llengua alemanya o cap a la nova concepció del teatre, i de retruc l'òpera, amb els nous vents dels canvis revolucionaris que posaven l'al'istocràcia a la picota; o a les terres bohèmies Jiri Benda amb els seus melodrames, com ara Pygmalion, !lriadne auf Naxos o Medea; i salvant Ics distàncies, un autor balear com Antoni Ll iteres que s'apunta a la moda clàssica amb obres com júpiter i Danae o Acis i Gala tea. Fins i tot va passar en la França revolucionària amb Cherubini (Medea) o Grétry. A partir del XIX i fins ara els mites han format part del pòsit cultural rebut i, per tant, lloc quasi comú on anar a pouar inspiració quan els temps ens hi han portat o les propostes culturals ho han exigit, sigui en temps de guerres o en temps de pau: Berlioz (Els troians), Liszt i la seva visió d'una figura divinitzada a favor de la humanitat en el Prometheus, César Franck (Psyché), Strauss (Elektra, Ariadna a Naxos, I.:amor de Dànae), Stravinsky, Enesco o Soler (amb obres al voltant d'Èdip), Roussel o Milhaud també tocant el tema d'Ariadna, Fauré i la seva Penélope, Debussy (Syrinx), Ravel (Daphnis i C/oe), Szymanovsky (Prometeu) i ja més endavant del segle XX, exemples com Dallapiccola amb el seu Ulisse, fruit precisament de la seva reorquestració del Ritorno d'Ulisse in patria de Monteverdi o Bruno Maderna, molt més radical, amb el Satyricon, basat en el cèlebre text del romà Petroni, o Benjamin Britten amb The rescue of Penelope, The rape of Lucretia, Phaedra, o les seves sis Metamorphoses after 0 1'id per a oboè. Deixem de banda, per extensa, la llista d'autors que en forma de lieder o cançons han posat música a textos de poetes que han tractat el gavadal de temàtiques inspirades en les històries de l'ant igo1~ sigui per donar-los nova saba o per capgirar-los o per desmitificar-los. Destaquem, però, la quantitat de lieder que Schubert o, més tard, Hugo Wolf van dedicar a poemes d'aquest tarannà, per via de Goethe, Schiller, Heine, o poetes menors com Mayrhofer o Vogi, que al seu tom, en l'àmbit literari, van donar un notable impuls a la recuperació, en terres alemanyes, del gran bagatge clàssic, mitjançant els viatges reals o imaginaris a Itàlia, que al principi del XVIII es van posar de moda i que van servir perquè aquests autors topessin amb les restes de l'antigor abandonades, en ruïnes plenes de vegetació i deixades de les mans dels déus, mai millor dit. eixem ja la inspiració dels clàssics i centrem-nos en altres mites literalis postetiors. Aquests potser són més fàcils de r·esseguir, precisament perquè tenen menys segles a l'esquena, però val a dir que alguns han fet fortuna. Reservarem per a una aliTa ocasió l'en01me suc que han tret els compositors de Ics obres teatrals de William Shakespeare, amb Romeu i fulieta al capdavant, sobretot en el terreny de l'òpera, per descampat. I espigolem ara per ara pels temes que ens ha fornit l'edat mitjana i els epígons. Agafem Dant: a part de composicions orquestrals com les de Liszt (Dante-Symphonie) o per a piano amb Après une lecture du Dante, com a resultat dels seus pelegrinatges per Suïssa i Itàlia, el tema més conegut és el cas de Francesca da Rimini, que han tocat Txaikovski, com a fantasia simFònica o, en òpera, Riccardo Zandonai, però també cal destacar per famosa l'anècdota de Gianni Schicchi del tríptic puccinià. Altres temes de caràcter cavalleresc o èpic fantasiós, com D el Quixot, han estat a bastament tractats pels músics de tots els temps, des de la música incidental de Purcell, de 1694, per a l'obra de teatre de Thomas d'Urfey. fill d'un hugonot francès, fins a l'òpera de Massenet, passant per peces com el poema simfònic de Richard Strauss o les cançons de Ravel Don Quichotte à Dulcinée o les de Jacques Ibett, awnsons de Don Ouichotte, fins a arribar a les contemporànies Don Quijote de Cristóbal Halffter o aquell inefable D.O. (Don Quijote en Barcelona) de José Luis Tul'ina i La Fura dels Baus. I.: Orlando furiosa de Ludovico Ariosto ha donat tema a obres de Vivaldi, LuUy, Handel o Haydn, i la maga AJmida de la Gerusalemme liberata ha prestat el seu personatge a òperes de Lully, Gluck, Haydn, mentre que Liszt dedicava una composició a Torquato Tasso, el seu autor. I encara en aquest terreny podríem esmentar el ballet Tirant/o Blanch de la pianista i compositora catalana Leonora Milà. Per acabar, farem esment de dos dels mites més presents en l'imaginati literari, Faust i Don joan. El tema del pacte amb el diable per obtenir o eterna joventut o vida eterna a canvi de donarUl'ànima, és també antic, però a partir de la recreació que en va fer Goethe va adquirir carta de naturalesa, aquesta sí eterna, mentre el món sigui el món. Aquest professor que pretén ser més que ningú i aprofitar-se d'una situació que li és favorable, perquè eU ja no concedeix impottància al més enllà, descregut com pocs i quasi ateu, ha donat peu a diverses interpretacions de compositors i llibretistes: la més famosa, la de Berlioz, amb baixada als infems inclosa a escena. Gounod i Boito són més captinguts i es mostren atents al drama humà de Margarida. Liszt hi dedicà força música simfònica, segurament per pur egocenhisme, atent ell a atènyer el seu propi cim en el reconeixement i la fama, sabent que no hi ha diable que valgui, sinó empenta creativa i voluntat de poder·. I en els nostres temps el txec Petr Eben ha dedicat a Faust una extensa peça per a orgue, escrita el 1976. on joan o Don Iuan, des de l'òpera homònima de Mozart, ha fet moltes singladures pel mar de la música. Antetior per poc, pen), és el dramma giocoso Don Giovamzi o sia 11 con vitato di pietra de Giuseppe Gazzaniga. A Rússia, gràcies al considerable coneixement Uterari de Puixkin, que li va petmetre escriure amb mentalitat força moderna i en bona part europea, Dargomijski va tenir a l'abast un Don joan, setvit pel gran poeta rus que en va escriure una petita peça teatral. L'òpera d'aquest compositor és molt fidel al text de Puixkin i inclou cançons en el desenvolupament de l'acció que després han quedat com a peces independents, musicades també per altres compositors russos com Glinka. A casa nostra, Joan Manent dedicà igualment la seva força de compositor a un Don fuan de llarga durada que quedà inacabat, però que també va tenir una fragmentària estrena als concerts del Foyer del Liceu. Un altre Don Joan més cruel i depravat és el Don fuan de Manara ( 1941) de Franco Alfano, basat en un text d'A. Dumas, pare, i ja força divergent del Don Joan clàssic. I una detiva més mística i penedida és la del personatge de l'òpera d'Henri Tomasi (1942-49) Don Juan de Mañara, que fins i tot acaba fent-se religiós, quan havia començat volent imitar el Burlador de Sevilla de 11rso de Molina que ho via vist al teatl-e de jovenet. En el terreny de lo música simfònica, és clar, haurem de referir l'obra homònima de R. Strauss i la Serenaw de Don joan de Txaikovski. Ens quedaria encara potser parlar de la traducció en música de textos deguts a Goethe, deixant de banda el seu Faust. però això fo11naria part d'un altre tipus d'article, que incidís en els valors de la poesia aplicats a la música, un tàndem també molt allunyat en el temps i que mai no ha deixat de fructificar. D 31 271 Ens vam conèixer ja fa set anys, quan ella va guanyar el segon premi en el Concurs Internacional de Cant fi'r ancesc Viñas de Barcelona. Llavors Mica ela Ca rosi duia una impressionant cabellera llarga que deixava caure per les seves espatlles m entre cantava les àries d'aqu elles òperes que somiava cantar en escena; un somni que ara ja veu acomplert: "O pa tria mia" d'Aida o "Pa ce, pa ce mio Dio" de Lajorza del destino de Verdi ja impressionaven el públic assistent al concurs per Ja seva rotunditat j una maduresa impròpia de la seva joventut. Una audiència que va recompensar aquesta capaci tat de tran smelrc amb el premi del púb]jc, premi que ella no només no oblida, sinó que a més ostenta orgullosa: "Aquest és el premi m és important que un pot obtenir!" Mica ela Carosi ja és cap de cartell a gr ans teatres de tot el món. Després de cantar Aida a Barcelona i Tosca al Royal Opera House Covent Gar den de Londres, Micaela Carosi s'enfronta a un estiu intens, amb actuacions a l'Arena de Verona - d'on ja és intèrpret habitual d'Aida-, Orange i Montreal. Iniciarà el curs a Roma, cantant Norma i després de cantar novament 1bsca a l'Staatsoper unter den Linden de Berlin, tornarà a Barcelona pel mes de desembre per ser Amelia en Simon Boccanegra de Verdi. • 1cae a • Una soprano cent per cent rnade in Itàlia per MERCEDES CONDE PONS 32 272 - Per aconseguir redirigir una conversa que ha començat en form a de pluja de preguntes de diversa índole, ens centrem en el seu debut al G ran Teatre del Liceu substituint Fiorenza Cedolins en el primer reparti me nt de l'Aida de Verdi. Un rol, el titular de l'òpera de Verdi, que s'ha convertit en la seva targeta de presentació a mul titud d'escenaris: qui ns són els motius que t'han portat a cantar tan sovint aquesta òpera? -El rol d'Aida requereix molta fortalesa vocal, perquè l'orquestra és molt completa. Aida no és com altres òperes de Verdi que fan servir més seccions concertades de l'orquestra, sinó que en aquesta Verdi fa servi r l'orquestTa al complet molt sovint: en la marxa trionúal, per exemple, Verdi fa servir tota l'orquestra, un gran cor, les trompetes... i tots tocant i cantant molt fort, mentre que Aida ha de destacar per sobre de tots; per tant, és necessari tenir una gran fortalesa física i vocal. jo tinc la sort de tenir-la i estic feta per a aquest tipus de repert01i. D'Aides no n'hi ha tantes com de Leonore d'l/ Trovatore. un rol que pot cantar fins i tot una soprano lírica. Aida, però, exigeix una soprano lirico-spinto, la meva tessitura natural. Però quan vas començar a can ta r Aida, pensaves que aquest personatge et portaria a tants teatres com ho està fent? - No pas I En realitat jo pensava que tant Aida com Mac/ama Butterfly eren òperes que no podria cantar mai. Els romans tella és nascuda a Roma] tenim tants prejudicis sobre la nostra vida i tants límits que ens posem nosaltres mateixos ... Sort que sempre hi ha algú que ens treu d'aquesta obscuritat i ens incita a vèncer aq uestes limitacions. La mcva vinculació amb Aida, a més, va ser bastant casual: jo vaig començar cantant la Sacerdotessa él Bussetto, amb regia de Franco Zeffirelli. Una de les Aides no funcionava i em van proposar de substituir-la. Vaig haver d'estudiar-la amb poc temps. però en vaig fer el debut i vaig tenir molta sort. perquè llavors Franco Zeffirelli em va convidar a cantar-la a Verona, i des de llavors sempre m'han volgut cantant aquest rol aUà. Algú va dir que cada cantant fa la seva carrera amb un parell de títols, en el sentit que cadascú té un o dos rols que s'adapten perfectament a les característiques de la teva veu, que porten la teva signatura. En aquest sentit, jo he tingut molta sort amb Verdi, especialment amb Aida i també amb Puccini. - Aida, doncs, és un dels teus mis fetitxe. Quin seria l'altre? - Actualment estic cantant molt Pucci ni: Tosca i Madama Butterfly. Però també estic fent altres Verdis, com l'A· metia d'Un ballo in maschera o Lconore de La forza del destino. rols que són indiscutiblement de soprano lírico-spinto. jo cada cop que canto un títol penso que aquell és el meu rol ideal, el meu preferit; per això encara no sabria dir quin és el meu altre rol favorit. - Però des del punt de vista vocal i dramàtic, et sents més propera a algun d'aquests rols en particular? -Els l'Ols de Puccini em penneten sentir-me més propera als seus personatges per la forma que té ell de tractar-los musicalment i dramàticament: té algunes pàgines que requereixen que un posi fins i tot les vísceres per cantar-lo. Per exemple, en Tosca hi ha una frase: "/o que/la RETRAT lama li piantai nel cor!", quan ella li explica a Cavaradossi com ha matat Scarpia, en la qual s'ha dc deixar anar tot. En Verdi, potser per no estar innuenciat pel verisme, està tol més estudiat. Es podria dir que en aquest sentit és més "clàssic". En les pàgines verdianes en què s'ha de donar més, no és des d'un punt de vista expressiu, sinó més aviat des d'un punt de vista vocal. És una qüestió de capacitat i mitjans vocals, perquè Verdi demana un tipus de veu molt concret per a cada òpera; és el color de veu el que dóna l'expressió. Pel que fa a l'expressivitat pròpiament dita, naturalment cadascú pot posar-hi la seva. Potser en Pucci ni no cal tenir una veu tan maca, perquè la música pot commoure per si mateixa. Verdi, en canvi. exigeix un determinat tipus de veu, com per exemple en Macbeth, en què demana per a Lady Macbcth una veu més aviat lletja per express<lr la maldat del personatge, una prova que és més aviat una qüestió de color vocal i registre. I això exigeix anys d'estudi, no és una cosa que surti d'una manera improvisada. - Des de ben jove has cantat rols forts, exigents, que moltes altres sopranos esperen anys per debutar-hi. No suposa un risc i una dificultat alhora? -La ptimera cosa en què Riccardo Mu- ti em va voler fer debutar a La Scala va ser Macbeth de Verdi i, naturalment, ho vaig rebutjar. No podia arriscar d'aquella manera. El que passa és que jo vaig començar a estudiar cant molt jove. Amb disset anys vaig entrar al conservatori i em vaig diplomar amb 23 anys com a mezzosoprano. Després vaig començar a estudiar per a soprano, i això va ser com canviar de pell. Per tant, he hagut d'estudiar tant tècnicament, que he desenvolupat una vocalitat ampla tant en el registre greu com en l'agut. Com que un sempre ha d'extreure allò positiu d'allò negatiu, jo puc dir que tants anys d'estudi al conservatoti i sobre la meva veu, m'han permès treballar tant la tècnica que m'ha permès que no malmetés el registre agut; per tant, quan vaig començar a estudiar el repertoti de soprano no vaig haver de forçar gens. - Va ser difícil fer el canvi de mezzosoprano a soprano? -Vaig fer un canvi de manera molt natural perquè amb disset anys la veu encara no està del tot formad a i. per tant. no podia cantar el repertori que canto ara. Quan vaig acabar el conservatori. vaig estar dos anys més estudiant exclusivament com a soprano i llavors sí que vaig estar preparada per debutar. Un ha de saber esperar el moment adequat, tot l ü l(jl(iif;l i que quan estudiava el repertori de mezzo ja feia rols fa/con, de mezzosoprano amb aguts, per tant, jo ja m'acostava al meu registre actual. Es podria dir que la meva veu es va anar estirant com un elàstic fins a atTibar a l'estat actual. Per això vaig començar ja amb el repertori verdi à, perquè probablement ja era prou madura vocalment per enfrontar-m'hi. Vaig començar amb Oberto, conte di San Bonifacio a Spolcto, i després Desdemona d'Otello i tot seguit Aida. I fins aquí! - Quin va ser el primer debut important en la teva carrera? -Després de la meva negativa a Riccardo Muti amb Macbelh, em va oferir cantar I due fosca ri a La Scala. Aquest va ser el primer debut important de la meva carrera. i va ser l'any 2003. L'any 200 I havia guanyat els concursos a Espanya: Viñas, Aragall i Bi lbao, i al cap de dos anys vaig poder cantar a La Scala, amb un dels títols més difícils de Verdi . després dc Macbeth; per tant, una gran sort! Un alh·e debut. aquest bastant inconscient, va ser el de l'Arena de Verona amb dues funcions de Nabucco amb el mestre Daniel Oren. No sé encara com ho vaig fer... Abigail és un rol que no canto ni vull cantar gaire perquè encara vull gaudir d'altres colors de la meva veu, no 33 273 i4i(jl(i!(i 34 274 RETRAT només dels dramàtics. que són els colors als quals porten un personatge com A biga il. Cantant rols dramàtics sempre he tingut facilitat, però en la carrera és important sempre saber fer un pas enrere per estudiar. Perquè si només vas endavant, i en aquest cas. fent només Nabucco, Macbeth i Turandot, després no podria tomar enrere i perdria l'agilitat i l'elasticitat de la veu. Però en canvi, si un sap fer un pas enrere a temps. es poden estudiar nous rols i diverses caracte rístiques. jo actualment estic estudiant determinats rols bclcantistes, amb agilitats. perquè és im portant man tenir viu el desig d'estudiar·. Ja sé que canto molt sovint Aida, però espero q ue no sigui sempre així. - Has esmentat els concursos de cant que vas guanyar a Espanya. Quin paper van tenir els concursos de cant de cara a la teva carrera professional? -Van ser molt importants, perquè en acabar d'estudiar jo em vaig donar un temps de prova, perquè necessitava saber si podia començar a fer carrera, si em podia dedicar professionalment al cant. Vaig voler ser rea Us ta i em vaig donar un temps dc marge durant el qual vaig posar totes les meves energies eo el cant. Perquè el que no volia era hipotecar tota la meva vida al cant sense saber si me'n sortiria o no, era i sóc molt conscient que un ha de vi ure la vida! Per tant, m'hi vaig concentrar tant que vaig poder guanyar els concursos a què em vaig presentar en només un any: Spoleto, Voci Verdiane dí Bussetto i després els tres espanyols: Viñas -en què vaig guanya r el segon premi i el premi del públicr, l'Aragall i el de Bilbao. Això em va ajudar molt , perquè em va permetre conèixer gent, fer contactes, i trobar un agent que cm va anar aconseguint contractes. Però el curiós és que jo abans ja m'havia presentat a molts concursos i no havia guanyat mai! De fet, a Spoleto, era la tercera vegada que em presentava -la primera com a soprano- i crec que el fet de guanyar tants concursos va ser la conseqüència d'aquesta forta concentració i aposta per mi mateixa que vaig fer en posar-me una data límit. Crec que és important que la gent prengui consciència que en la carrera de cantant s'ha de ser perseverant, però sense perdre el món dc vista. En realitat, el meu trajecte fins a anibar aquí ha estat molt cansat, perquè he passat moltes d ificultats. Però malgrat això, un ha d'estar sempre atent perquè si un dia t'obren la porta i tu no hi ets, es tanca i no s'obre mai més, però si s'obre i hi ent res, ja ho tens. I no és només important entrar-hi, sinó com hi entres. Has d'entra r-hi lliure de prejudicis i rancúnies, per dir-ho d'alguna manera: pur. I aquesta és una actitud que val per a tota la vida. La clau està en acceptar que hi ha molta diversitat de punts de vista i de maneres de fer les coses, però que un s'ha de mantenir fidel als Els rols de Puccini em permeten sentir-me , mes propera als seus personatges perla forma que té ell de tractar-los musicalment i dramàticament seus principis. -És necessari ser fort pet· fer· aquesta carrera? - Un es fa fort fent aq uesta carrera. jo no crec ser una dona forta, però m'he fet forta i més decidida amb les experiències. Ningú no neix ensenyat. -Has tingut alguna experiència dolenta en alguna producció operística? Algun conflicte amb la propos ta escènica? -Jo tinc la sort de no haver-me trobat encara amb una situació difícil en aquest sentit. Ni tan sols quan esperava el meu fill, que vaig cantar Tosca i Aida, cap director d'escena m'ha fet passar problemes en el meu estat i, al contrari, m'han facilitat la feina. El problema és quan allò que fas no té a veure amb allò que cantes, molesta molt i hi ha molts col·legues que han deixat una producció per· aquest motiu. Però jo he fet una producció d'Un ballo in maschera mode rna, ambientada als anys seixanta, de Picr'Alli, i m'ha agradat moltíssim, perquè l'argument es feia molt més comprensible per als noslTes temps i ma ntenia la coherència. UIrica, per exemple, era una dona del tarot de les que surten per televisió, i jo quan anava a buscar les herbes, doncs anava a buscar marihuana... Això sí que és comprensible en els nostres dies! - Actualment també es posa molta atenció al físic... -Actualment estem influenciats per un divisme basat en l'aparença, no en les persones. És cert que jo no puc vestir una talla 42 o bé tenir un nas petit com s'estila en les models actuals, però si em fes La cirurgia plàstica ja no podria cantar com ho faig, ja oo tindria la mateixa veu. Jo no tinc res en contra de les dones que volen aprimar-se, però en el meu cas no em compensa, perquè a mi m'agrada gaudjr de la vida, i menjar a gust, sense haver d'estar controlant sempre. Moltes dc les meves coJ.Iegues estan preocupades per la finia, però jo actualment no m'hi preocupo, perquè tinc bona salut i fa poc temps que he tingut un fiJI. I no vull renunciar a fer de m are - que porta molt de temps- per fer dieta. Perquè encara que tingui ajuda, el meu ftll ve sempre amb mi, llavors no puc dedicar temps a cantar, a fer de mare i, a sobre, cuidarme. - Creus que et pot perjudicar d'alguna manera la forta campanya de màrqueting que gira al voltant dels cantants producte pels quals aposten exclusivament Jes discogràfiques? -Jo em sento molt afortunada perquè estic fent una carrera molt maca sense el suport de cap segell discogràfic, sense l'ajuda de ningú, i sense influències de polítiques de mercat... A més a més, el mercat discogràfic està en crisi, o sigui que tampoc és un miijà tan i tan influent, perquè crec que la gent s'estima més els enregistraments an tics, an1b cantants mítics, o bé que siguin més econòmics. És cert que hi ha un cert ti pus de producte, com és el cas d'Andrea Boccelli i el seu tipus de música entre crossover i líric, que té molt d'èxit i ven molt. Segurament si Boccelli vingués a cantar aquí La Bohème, el teatre s'ompliJia, perquè en aquest cas el criteri no radica en si és o no és bon cantant, sinó en un altre tipus d'al·licients. Avui dia es tracta de vendre alguna cosa diferent. Per això jo em sento afortunada, malgrat no vendre un producte innovador. La meva il·lusió seria vendre discos sense necessitat de ser Marylin Monroe... Segons el meu parer, l'èxit màxim és sentir un disc i reconèixer qui és el que canta: com Pavarotti, que no necessita d'una imatge modèlica. Això és el que m'agradaria que em passés a mi. Tot està en el fet que les cases discogràfiques parin atenció a aquesta perspectiva. -Quina és la teva opinió respecte dels productes pseudolírics tipus Boccelli o [I Divo? - Quan va morir Pavarotti vaig llegir a Itàlia algunes crítiques molt dolentes per la línia que en un moment donat va prendre Pavarotti, d 'apropar-se al repertori pop. jo ho vaig troba r horrible, no només pel fet de ser terrible ctiticar algú després de mort, sinó també perquè Pavarotti amb aquesta incursió en el gènere pop va aconseguir apropar a la lírica moltíssima gent. És clar que a un pot RETRAT 1/.ii(jlf;iir;l lJent.ranyabl e record de la seva participació al Concurs Viñas, malgrat una temporada sense haver man tingut. contacte permanent, va fer que la retrobada al Gran Teatre del Liceu fos emotiva, més del previst, de fet. Micaela és una dona italiana de cap a peus: de personalitat oberta, riallera, caràcter molt fort però alhora molt femenina i coqueta. Això genera una proximitat a la qu e tam bé afavoreix la seva manera de ser, de moure's i de tractar la gent En això no ha canviat gens. De fel, l'únic canvi que s'observa en ella des del seu pas pel concurs és la seva r ecen t condició de mare d'un nen tan divertit com ella, que es diu Gia como en honor, és clar, a Puccini, i uns cabells cm'ts que evidencien la necessitat d'una comoditat imprescindible pel seu doble paper de mare i cantant lirica. Després d'una divertida entrevista en què la conversa ens por ta inevitablement a temes que no tenen res a veure amb l'inicial origen de la pregunta, la solució a la nost.ra incon tinència verbal es troba en un berenar off de record qu e ens fa pensar que a vegades el temps s'atura en un moment determinat, i qu an reprens la conversa al cap del temps - tan t fa quan n'hagi passat- un té la sensació que la vas començar ahir. EVAGUII.J.AM[T agradar-li o no, però als anys vuitanta va have r-hi una crisi molt forta en la qual els teatres estaven gairebé bui ts i la iniciativa de Pava rotti va permetre que la gent tornés a interessar-se per l'òpera. La música és un art que es defineix d'una manera molt vaga i cadascú és lliure de fer el que vol, perquè no es pot jutjar una determinada forma d'expressar-se. - Quins són els canta nts que ban estat un model en la teva carrera? -Jo estic ·'xapada a l'antiga·· ... Per a mi, la primera és la Callas. en tinc una gran coJ.Iecció d'enregistraments en viu, perquè es poden descobrir totes les dificultats en què es pot h·obar una cantant. Això va molt bé per aprendre. Tinc un enregistrament en què ella cantava Norma a Paris i el cor anava completament a destemps i ella sola va aconseguir posar a tots a temps. Això és més que brillant, perquè la música, l'òpera està plena dc petits incidents i la clau és anar passant d'un incident a l'altre amb èxit, ha, ha, ha! Per això els meus referents estan en el passa t: Callas, Tebaldi , Simionatto, Cossotto, Pricc... i ta nts alh·es noms, perq uè cm u·ansmeten aquesta sensació de veri ta t, i en puc aprendre. - Aques t any can tes Tosca , Un ba- llo in maschera, Simon Boccanegra, quins són els rols en què vols debutar pròximament? -La meva intenció és debutar en un rol nou cada any: vaig debutar en Andrea Chénier i La forza del destino el 2006. Adriana Lecouvreur la vaig can tar el 2007 i el 2009 debutaré en Norma. -Un rol difícil i compromès... - No veig l'hora per cantar-lo... És una òpera tan bonica ... Norma és molt dramàtica, necessita una fo rça... Em recorda en aq uest sentit l'Abigail, però també té molts moments d'abandonament i lirisme, de colors i calors ... , de fet ja l'estic estudian t, perquè s'ha de madurar amb temps abans d'abordar-la ... També m'agradaria cantar algun dia La Travi ata, però crec que serà difícil ferho: no tinc el Mi bemoll sostingut, hi a nibo però sense aguantar-lo; per sort Verdi no el va escriure. Macbeth encara ha d'esperar, hi ha partitures que requereixen una seguretat extra perquè no pots deixar-te anar i Macbeth és una d'aquestes. M'agradaria fer els rols de soprano d'li Trillico (Suor Angelica i 11 Tabarro), i també, per què no, la Reina de la Nit de La flauta màgica, perquè Mozart, en realitat, va escriure aquest paper per a una soprano li rica, amb cos vocal, i jo tinc aquest famós Fa picat en les agilitats. Tant de bo algun dia la pugui canta r, tot i que implicaria deixar de cantar durant com a míni m dos mesos per estudiar només això. Aq uest, però, és l'únic Mozart que crec que podria cantar, perquè em trobo com si estigués vestida amb roba que no és la meva. Dc fet. també m'agradaria fer més música de cambra, de concert. Sembla que si et dediques molt a l'òpera et classifiquen només com a tal, i a mi m'agradaria ampliar una mica el meu repertori... fi ns i tot a la música contemporània, com Kurt Weill. I el que sí tinc claríssim és que no vull dedicar-me a ensenyar cant. Perquè hi ha moltes coses a fer al món a més de canta r. Q uan aca bi la meva carrera m'agradaria inscriure'm a la universitat i estudiar física, o viatjar a països on no he estat mai, com per exemple al Congo, per veure els g01·il·les ... Vull complir totes les passions de la meva vida, i en tinc moltes, a més de cantar, com per exemple dissenyar bufandes! Per què només cantar? Un ha de ser valent i explorar altres coses que hi ha el món. Com per exemple, tenir fills; hi ha moltes sopranos que han renunciat a tenir fills per la seva carrera. Jo no m'ho he volgut perdre, perquè la vida està feta de moltes coses ... - Vas trigar molt a tom ar a cantar després d'haver tingut el G iaeomo? -Cinc mesos només. Per sort al cap de vint dies d'haver ti ngut el Giacomo vaig torna r a estudiar, perquè no em van fer cesària i la recuperació va ser més fàci l. Llavors alletava el meu fill mentre estudiava A ndrea Chénier ... Una bogeria, però em va anar mol t bé perquè just ten ia dos debuts i aquests cinc mesos em van permetre estudiar i preparar-me molt bé! Per a mi l'embaràs va ser l'època més meravellosa de la meva vida. Em sentia forta com un lleó. en plena salut! 35 275 i¿ii(ji(ttt;l PREcRrr•cA 1 EL MES DE JUNY, A L'ABAST - - - - - -- - - -- Josep Carreras Cinquanta anys de presència liceista El mes de gener del 1958, exactament dotze anys més tard del seu naixement, Josep Carreras posava a prova les aleshores incipients expectatives líriques amb la interpretació de l'agraït paper de Trujaman de Ja deliciosa òpera ELretablo de Maese Pedro de Manuel de Falla: al fossa~ la batuta iJ.luslre de Josep Tturbi. o ho devia fer malament, ja qu e amb prou eines un any m és tard h i tornà a actuar, amb l'estrena de l'òpera, d'història efímera, Amunt de Joan Altisent. per JAUME COMELLAS - -- REaTAL JOSEP CARRERAS, tenor. Lorenzo Bavaj, piano. Programa per determinar. LICEU. 17 DE JUNY DE 2008 (20 h). ra el Liceu ret homenatge a aquest mig segle de presència d'un dels seus fills més predilectes, amb un recital i una sèrie d'actes complementaris que festejaran una de les trajectòries més rellevants de la lirica catalana de tots els temps. I festejaran amb tota seguretat més que I'eshicta condició d'artista gran, de tenor que ha ofert al Liceu i arreu dels escenaris i auditoris més prestigiosos del món l'alta imatge de músic excepcional. Homenatjaran també una actitud humana que ha fet que enllà dels afeccionats a la lírica, que al marge del món propi del seu ofici, josep Can-eras hagi assolit la categoria de patrimoni afectiu de tota la ciutadania catalana. Amb f01mació com a cantant estrictament barcelonina, amb aquell mestre de referència que va ser joan Francesc Puig, però també amb Ruaix, curiosament un protètic dental d'ofici que l'ajudà en el coneixement de repertori, el Liceu ha estat la casa pròpia. Allà on ja des de les primeres passes va afetmar la seva projecció a partir del debut ja com a adult en el paper secundari de Flavio en Norma , al costat de Montserrat Caballé, que amb tretze anys més d'edat i un prestigi aleshores ja consolidat va constituir un bon agafador per ajudarlo a envolar-se. En tot cas, aviat ho va fer sol, en un dels vols més majestàtics, tal com s'ha apuntat abans, de la nostra lírica. o caurem en el parany d'un relat exhaustiu de la trajectòria artística del tenor de Sants, però en tot cas no es poden evitar algunes fites com. en un lloc cabdal, la relació tan productiva amb A 36 276 Herbert von Ka rajan, per a qui molt probablement va ser el tenor més estimat de la seva generació i que el va portar a èxits des tacadíssims al Festival de Salzburg a cavall dels setanta i vuitanta amb Don Cario. Aida i aquella impressionant versió de Carmen amb una companya ideal, la bella mezzosoprano grega Agnes Baltsa. I si se'ns permet, aquest títol amb la mateixa companya fom1a part dels records més imperibles que personalment hem gaudit al Liceu. Ens consta dc manera fefaent i directa que aquests fets formen part del seu territori afectiu artístic més estimat. Menys còmode es va trobar amb Leonard Bcrnstcin en l'enregistrament dc West Side Story amb Kiri Te Kanawa. En ple moment zenital de la seva carrera i amb tan sols 41 anys d'edat es va produir la malaltia que tots coneixem i que per força va marcar una inflexió radical en la seva trajectòria: això ben al marge d'un potencial artístic que va resultar molt menys afectat del que es podia témer. El magnificent i alhora corprenedor recital que va oferir a l'inici de l'estiu del 1988, sota la volta de I' Arc del Triomf de Barcelona - tot un símbol-, clos amb un retrunyent i significatiu i lúcid Vincero! Vincero! de l'ària "Nessun dorma., de Turandot va obrir els portes a la que durant els darrers 20 anys ha estat l'altra, la segona vida del cantant, prou coneguda i que té en la fundació que porta el seu nom dedicada a la investigació de la malaltia que l'havia afectat la seva imatge vistent. Mig segle de vivència liceista, d'èxits i alhora de demostracions d'afecte al Liceu i també a tot el que significa de valors culturals i identitaris catalans -entre els quals l'avui estossinat Barça-, es concentraran en el reci tal del dia 17 de juny, amb un programa encara per determinar però amb ganes de ser grat a amplis sectors d'admiradors -no sols els del morro fort líric. Recital que s'escamparà en diferit de poc temps en una pantalla gegant instal·lada a Ja pla~a de la Barceloneta. Al mateix temps el balcó del Foyer del Liceu i una part de la Sala dels Miralls acollirà una exposició que amb el títol de "Josep Caneras: l'home i l'artista", farà reviure el mig segle de vinculació amb el Liceu, en una mostra molt ben equipada que ha com issa riat Pablo Meléndez-Haddad. Des de la infantesa als nostres dies hom gaudirà d'un recorregut que ajudarà alguns a descobrir i a molts a rememorar el tot josep Carreras; aquest tot que tan bé explicita l'esmentat títol. EL MES DE JUNY A L'ABAST 'La Celestina' i 'La pesta' Recuperades al liceu per MERCEDES CONDE PONS CONCERT PEDRELL-GERHARD. Ana Ibarra, soprano. Marina Rodríguez-Cus(, mezzosoprano. Angelica Mansilla, mezzosoprano. Jeffrey Dowd, tenor. Josep Miquel Ramón, barrton. Stefano Palatchi, baix. Josep Maria Pou, actor. Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir.: Antoni Ros-Marbà. Pedrell i Gerhard. UCEU. 3 i 8 DE JULIOL DE 2008 (20 h). ncara que de fonna minsa, el Gran Teatre del Liceu no oblida el seu compromís amb el repertori nacional, ja sigui amb a'tllades estrenes d'òperes contemporànies o amb reestrenes d'òperes oblidades de la història de la música catalana. Aquest és el cas de l'obra de Felip Pedrell ( 1841 -1922) q ue ocupa una part del concert que tindrà lloc en dues úniques sessions, els dies 3 i 8 de juliol, a la sala gran del dit teatre. La Celestina, òpera en quatre actes i 21 escenes, és una òpera de grans dimensions -demana la presència d'onze cantants solistes- i està basada en la tragicomèdia de Femando de Rojas sobre els amants Calisto i Melibea amb titol homònim al de l'òpera. Felip PedreU va rebre l'encàrrec de compondre una nova òpera després d'estrenar al Liceu Els Pirineus (1902) -que va veure la seva reposició completa en versió de concert no fa gaires anys- amb èxit. La Celestina, que s'havia d'estrenar l'any 1904, no va veure la llum al coliseu de les Rambles a causa de la complexitat que exigia tant des del punt de vista escènic com vocal, però sí que es va estrenar parcialment (amb una selecció de l'òpera, de la mateixa manera com s'esdevindrà la seva E reposició) en un concert al Palau de la Música Catalana l'any 1921, promogut per Pau Casals. Com ja s'observa en Els Pirineus, la música de Felip Pedrell té una forta influència wagneriana -cal recordar les feridores paraules que el compositor va dedicar a l'obra de Giacomo Puccini en una època en què defensors de la música ita liana i alemanya eren ROBERT GERHARD I FELIP PEDRELL pràcticament enemics-, que s'evidencia en el tractament de les veus -de gran dramatisme,- així com en l'ús dels remenatge al seu mestre amb citacions de la seva òpera La Celestina. The Plague cursos orquestrals i un treball temàtic (La pesta) de Robert Gerhard és una canproper al leitmotiv wagnerià. De fet, La tata inspirada en la imponent novel·la del Celestina, juntament amb Els Pirineus i El comte Arnau, s'esmenten sovint com francès Albert Camus del mateix títol, que conté el bo i millor de l'art compola trilogia wagneriana de Pedrell. La Celestina de Felip PedreU - malgrat sitiu d'un dels compositors catalans més internacionals del segle xx. La cantata que mutilada- es podrà sentir en versió de concert al Gran Teatre del Liceu al es podrà sentir al Liceu en traducció al costat d'una altra gran obra simfonicocatalà de Narcís Comadira i la particicoraJ d'un altre gran compositor català pació de Josep Maria Pou com a recitant. com és Robert Gerhard: The Plague. Cal El mestre Antoni Ros-Marbà serà l'endestacar l'encert de programar aquestes carregat de dirigir l'Orquestra Simfònidues obres en un mateix concert, ja que · . ca i el Cor del Gran Teatre del Liceu, junPedrell, malgrat no tenir un estil absohiment amb un nombrós grup de solislutament personal, va influenciar comtes, entre els quals destaquen Ana lbatTa, positors de prestigi -que havien estat Matina Rodríguez-Cusí, Angelica Manalumnes seus-, com Robert Gerhard o silla, Jeffrey Dowd, Josep Miquel Rarnón Manuel dc Falla, que van voler retre hoi Stefano Palatchi. La Wiener Symphoniker amb el seu titular, Fabio Luisi I IBERCAMERA. Orquestra Simfònica de Viena. Dir.: Fabio Luisi. Schubert i Bruckner. L'AUDITORI. 5 DE JUNY DE 2008 (21 h). E 38 278 l passat mes d'abril el director italià Fabio Luisi va oferir un concert dins de la temporada Palau I 00 al capdavant de l'Staatskapelle Dresden, l'orquestra de la qual recentment ha estat nomenat director titular. El proper 5 de juny aquest director -un dels més sol·licitats avui dia- torna a Barcelona amb l'Orquestra Simfònica de Viena, de la qual ocupa Ja titularitat des de l'any 2005 i que dirigeix en la seva tem porada estable a la històrica sala de concerts Musikvereln a Viena. La Musikverein o Societat de Concerts de Viena sorgeix al principi del segle XX de la necessitat d'instaurar a Viena, amb més de 200 bandes militars, una orquestra que pogués dur a terme una temporada estable de concerts per a una societat que en demanava. L'Orquestra Simfònica de Vie- na -no s'ha de confondre amb la famosa i prestigiosa Wiener Philhannoniker, protagonista del tradicional Concert d'Any Nou a Viena- va néixer, doncs, l'any 1900, i des de llavors ha viscut una sèrie de transf01macions fms a a ni bar al seu estat actual. En el seu currículum destaca el pas de Herbert von Karajan amb una important tasca al capdavant dc la fonnació, i la instau ració -a partir de 1960- d'un mestre 6tular escollit pels mateixos membres de la formació. càrrec que en ptimer lloc va ocupar Wolfgang Sawallisch. En el concert que tanca la temporada 1bercamera, interpretaran Ja Simfonia núm. 8, en Si menor, D 759, "Jnacabadan de Franz Schubert i la Simfonia núm. 7, en Mi major d'Anton Bruckner. I PR E eR rT 1e A 1.1.1i(jlf¡1if;l EL MES DE JUNY, A L'ABAST Doblet de joves pianistes per al 'Quart Concert' de Beethoven CONCERTS SIMFÒNICS AL PALAU. Orquestra Simfònica del Vallès. Llurs Ro- drfguez Salvà, M~-Yeon I, piano. Dir.: David Giménez Carreras. Beethoven, Brahms. PALAU DE LA MUSICA.l4 i 15 DE JUNY DE 2008 (19 hi 11.30 h, RESPECTIVAMENT). witz- i Miyoko Nakaya Lotto, a més d' haver participat en mastercfasses dc pianistes del renom d'Alícia de Larrocha, Martha Argerich, Daniel Barenboim. Josep Colom o joaquín Achúcarro. Ha guanyat premis a nombrosos concursos, entre els quals cal destacar el premi de joventuts Musicals d'Espanya, el Concurs Ricard Vmes o el Frechilla-Zuloaga de Valladolid. Ha tocat com a solista amb l'Orquestra de la RTVE. la Simfònica dc Sevilla, de Castella i Lleó. la Bergen Philhaimonic o la Barcelona Simfonietta. La jove pianista neozelandesa d'origen coreà Mi-Yeon 1 va néixer a Corea del Sud l'any 1982. Després d'emigrar a Nova Zelanda, va estudiar a la Universitat d' Auckland abans de traslladarse a ls Estats Units l'any 2003, on va fer els estudis de postgrau a Baltimore. Mi-Yeon 1 va participar l'any 2006 al Concurs Maria Canals de Barcelona. on va resultat tercera fina lista i va ser 'toll_;dP~a a participar en la temporada I cicle Concerts Simfònics al Palau que ofereix l'Orquestra Simfònica del Vallès al Palau de la Música Catalana ~ina l itza la seva dotzena temporada amb un concert sota la direcció del seu titular, David Giménez Caneras, i un programa amb preeminència romàntica. Serà amb dos concerts, els dies 14 i IS de juny, en què el pianista gironí Lluís Rodríguez Salvà i la pianista neozelandesa Mi-Yeon I s'altemaran com a solistes en el Concert per a piano núm. 4 en Sol major. op. 58 de Ludwig van Beethoven. A la segona part, l'Orquestra Simfònica del Vallès s'acomiadarà del públic del Palau, fins a la propera temporada, amb la Segona Simfonia en Re major, op. 73 de johanncs Brahms. El pianista gironí Lluís Rodríguez Salvà és un dels joves pianistes catalans més prometedors del panorama musical actuaL Alumne de Luiz de Mou ra Castro al Conservatori Municipal de Barcelona, va estudiar a Nova York amb Byron )a nis -alumne dc Vladimir Ho . .' E - ~, ~ ... ~ ~ LLU(S RODRIGUEZ SALVÀ .n :?'w , ,. Postroma · ...~;rJme alemany per celebrar el Centenari del Palau CONCERTS DEL CENTENARI. Bilbao Orkestra Sínfonikoa. Cor de Cambra del Palau de la Música. Orfeó Català. Raquellojendio, soprano. Carlos Mena, contratenor. Tomas Mohr, baríton. Dir.: Juan José Mena. Wagner i Orff. PALAU DE LA MÚSICA. 9 DE JUNY DE 2008 (19 h). uriós - tot i que no pas lTivial- emparellament programàtic el del concert dc l'Orquestra Simfònica dc Bilbao i l'Orfeó Cat<llà en el marc de les celebracions del Centenari del Pa lau de la Música Catalana. Richard Wagner i Cari Orff. ambdós compositors lligats -directament o indirecta- al nacionalsocialisme alemany, separats per un petit arc tempora l i per un estil compositiu bastant oposat. Es podria dir que l'únic nexe comú entre l'un i l'altre compositor és la magnificència compositiva - lli- C gada a l'estètica postromàntica- de Ics seves obres. En l'esmentat concert, que tindrà lloc al Palau el dia 9 de juny i que es repetirà al Palacio Euskalduna de Bilbao els dies I2 i 13 de juny, l'Orquestra Sim fònica de Bi lbao interpretarà l'obertura dc Tannhiiuser i els Wesendo11ck fieder dc Wagner, i els Carmina Burana de Ca ri Orff, amb un protagonisme especial dc l'Orfeó Català. Els solistes seran la soprano Raquel Lojendio. el contratenor Carlos Mena i el baríton Toma· Mohr. Tots els intèrprets estaran sota la direcció del basc Juan José Mena, titular de la JUAN JOSÉ MENA dita formació orquest ral durant nou anys i que el passat mes de febrer va anunciar la seva retirada dc la tit~lari tat per motius personals i un desgast excessiu després dc tants anys dc dedicació a aquesta orquestra, que segons paraules seves "necessita una renovació amb algú que aporti idees noves ··. 39 279 i,i,it(jlf;ijr;l PR E eR fT • e A I EL MES DE JUNY A L'ABAST Salvador Pueyo 'Mariana en sornbras' Estrena simfonia mnb l'OBC d'Alberto García I TEMPORADA OBC. Dir.: Manuel Valdivieso. C. Guinovart, Serra i Pueyo. L'AUDITORI. 19 DE JUNY DE 2008 (21 h). n any mes, la temporada de l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Naciona l de Catalunya es clou amb un concert dc dedicació íntegra al repertori català. En aquesta ocasió, en el concert -que dirigirà Manuel Valdivieso- s'interpretaran obres dc Carles Guinovart, Joaquim SerTa i Salvador Pueyo. El concert s'obrirà amb el Moviment Simfònic del compositor barceloní Carles Guinovart, per seguir amb les Impressions camperoles dc Joaquim Serra -de qui s'ha celebrat el centenari del naixement al llarg de l'any 2007-, una obra que cerca les arrels de la música popular i u·adicional catalana per fer-ne una obra d'abast universal. En darrer lloc cal destacar l'estrena d'una Simfonia, encàrrec de l'O BC al compositor barceloní Salvador Pueyo ( 1935), prolífic compositor amb obres d'ampli abast, com Ja Simfonia barroca, la música per al ballet Yerma -basada en l'obra del mateix títol de Federico García Lorca i estrenada a Colà- CAMBRA A L'AUDITORI. Olivia Biarnés, soprano. Enric Martrnez-Castignani, baríton. Alberto Garcfa Demestres, tenor. Marco Evangelisti, piano. Garcla-Demestres. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTORELL). 3 DE JULIOL DF2008 (20.30 h). U SALVADOR PUEYO nia l'any 1992- o l'òpera Terra baixa sobre l'original d'Àngel Guimerà. El Quartet Casals en quintet amb Christophe Coin CAMBRA A L'AUDITORI. Quartet Casals. Chrístophe Coin, violoncel. Schubert i Mendelssohn. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTORELL). 5 DE JUNY DE 2008 (20.30 h). l Quartet Casals, grup de cambra resident a L'Auditori per segon any consecutiu, clou el seu cicle de concerts a la Sala Oriol Martorell amb un programa que té com a al·licient la presència del violoncel·lista francès Christophe Coin. Nascut a Caen l'any 1958, Christophe Coin és violoncel-lista i violagambista i director d'orquestTa, a més de membre fundador del prestigiós quartet de corda Mosaïques i director artístic de l'Ensemble Barroc de Llemotges. Christophe Coin va iniciar la seva trajectòria musical dc la mà de ikolaus Hamoncourt i Jordi Savall com a especialista en la interpretació de viola de E 40 280 Demestres gamba. Ha format part del Concent us Musicus de Viena i ha col-laborat estretament amb Christopher Hogwood. L'any 1991 va prendre al seu càrrec la direcció artística dc l'Ensemble Barroc de Llemotges, amb què treballen el repertori dels segles XVII i xvm. ParaHelament, forma part del Quartet Mosaiques, fundat l'any 1984. Com a convidat d'excepció del Quartet Casals, participarà en el concert que aquesta formació oferirà el proper 5 dc juny, interpretant el Quintet per a dos violoncels de Schubert. El Quartet Casals hi interpretarà. a més. el Quarttetsatz D. 703 I, també de Schubert. i el Quartet en La major, op. I 3 de Mendelssohn. l compositor català Alberto García Demestres porta a la Sala Oriol Martorell la seva òpera dc cambra Mariana en sombras, per a soprano, baix, tenor i piano, basada en el procés de condenma i execució de Mariana Pineda, defensora i heroïna dels liberals, durant el període de regnat de Ferran VIl. Estrenada a l'Auditori Manuel de Falla de Granada el 26 de maig de 200 I . l'òpera és un encàrrec de la Concejalía de la Mujer de l'Ajuntament d'aquesta ciutat andalusa. Mariana en sombras, amb llibret d'Antonio Carvajal, narra el procés d'interrogació de Mariana Pineda, acusada de conspiració contra Ferran VIl i executada al garrot vil. Mariana Pineda, de vida digna d'una novel·la, es converteix així en una heroïna amb un destí 11·àgic per defensar una llibertat que el reducte absolutista en què es convertí la monarquia en temps de FcrTan VU nega. L'òpera de cambra d'Alberto García Demes tres i Antonio Carvajal centra l'acció en l'interrogatori a què és sotmesa per Pedrosa, un home malvat imbuït del desig per aquella dona inncxible i fidel als seus principis, amb una música que preconitza la tragèdia a què s'aboca la protagonista. An1b direcció escènica de Xavier Albertí, l'òpera serà interpretada al piano per Marco Evangelisti i les veus d'Oiivia Biarnés com a Mariana Pineda, Ernest Martínez-Castignani com a Pedrosa i Alberto Garcia Demestres com a Dauride. E - - - - - - - - - - - -- -- - - - - - EL MES DE JUNY, A L'ABAST 'Luisa iller' Un Verdi a l'ombra dels grans títols Una con sideració ele1nental que presenta Luisa Miller és la de la seva difícil situació i encaix en el conjunt de la producció verdiana. Es va estrenar a l Teatro San Carlo de Nàpols el 8 de desembre de 1849 per encàrrec d'aquest n1aleix teatre, amb un èxit relatiu al prindpi, tot i que posteriorment en va nüllorar )'estima. I per J . COMELLAS- - - - - e ronològicament ve precedida per La battaglia di Legnano ( 1848). I masnadieri (184 7). Macbeth ( 184 7) i Attila ( 1846), i precedeix Stiffelio ( 1850) i la famosa trilogia de consolidació i envolament definitiu del seu prestigi formada per Rigoletto. ll trovatore, La Traviata. És una composició escrita a la meitat de la trentena d'anys. en una època com es pot veure molt intensa pel que fa a producció. Va ser el mateix compositor qui va suggerir com a base del llibret l'obra de Schiller f(abale u nd Liebe, una obra de joventut estrenada el 1784, que el compositor va veure representada a París. El dramaturg hi mostra el seu ideari radical, en què denuncia Ics mancances morals de les classes dominants. El compositor ja havia compost dues òperes sobre obres del literat alemany -Giovanna D'Arco ( 1844) i I masnadieri (Els bandits)- ( 184 7): i encara hi reincidí anys més tard amb Don Cario (1866). Pel que fa a Cammerano, va ser també l'autor dels llibrets d'/l trovatore i La battaglia di Legnano. L'argument és molt genuïnament romàntic. Narra la història de l'amor impossible entre una noia de condició humil i el fill d'un noble, relació impedida pels interessos espuris del pare del jove. Com es pot observar a primera vista. hi ha una mica de Ics posteriors Rigoletto i de La Traviata. De la primera, la fi gura dels respectius pares de les noies i el seu drama en contemplar la tragèdia que preveuen per a llurs filles. De la segona, la renúncia indesitjada de les mateixes noies a l'amor. a més a través del mateix procediment: l'escriptura d'una carta. Els tipus estan molt ben dibuixats, tant els dels dos protagonistes com els dels personatges secundaris -pares- i també la de l'home de confiança del noble, que, enamorat dc la protagonista. té quelcom de lago, en el sentit dc manipulador dels fils de la història. La versió operística incideix més en els sentiments dels personatges que no en el context de crítica social, molt protagonista en l'obra de Schiller: context que. per tant. queda aigualit darrere del tractament poderós que atorga Verdi als personatges. S'ha dit que amb aquesta òpera Verdi va anticipar el seu esclat definitiu, significat per l'esmentada trilogia. El compositor avança vers la concreció d'una noble capacitat per dominar de forma plena arguments de rotunditat tràgica, tant pel que fa al tractament vocal com al del ritme intern, i així mateix pel domini de la progressió -tempo- tràgica, fet que atorga a aquesta òpera un lloc no principal en el con- junt de l'opus verdià. però sí prou rellevant com perquè hagi mantingut un estàndard de protagonisme prou notable en les programacions. En aquesta oportunitat serà servida per un equip rutístic molt idoni Tots els que configuren el repartiment són cantants que es mouen amb autoritat en obres d'aquestes caractedstiques; i tots ells són prou coneguts pels afeccionats liceistes com perquè calgui ser més explícit. 1 això val també per a la batuta, un dels directors especialitzats en elrepertOJ·i italià més competents dels que ocupen la nòmina del nostre teatre. 1en el mateix cistell es pot situar també el dramaturg Gilbert Detlo, un artesà excel·lent, sense ínfules rupturistes, aquí en una producció avalada per I'Opéra National de París. LUISA MillER de Giuseppe Verdi. Llibret: Salvatore Cammarano. Vincenzo la Scola. Krassimira Stoyanova. Giacomo Prestia. Roberto Frontali. Marina Domashenko. Nino Surguladze. Samuel Ramey. Josep Fadó. Cor i Orquestra del Gran Teatre del liceu. Dir. escènica: Gilbert Deflo. Dir. musical: Maurizio Benini. LICEU. DEL19 DE JUNY Al 7 DE JULIOL DE 2008. 41 281 Ha nascut el canal de música clàssica catalana CATC LAS SICA. CAT Amb obres d'autors i intèrprets catalans, les portades dels àlbums, informació sobre el que està sonant, notes biogràfiques dels autors, galeria d'imatges i l'avanç d'allò que sonarà després. També incorpora un arxiu de programes temàtics per escoltar o descarregar, un arxiu de músics, l'accés a la informació de la programació del canal, l'agenda de concerts i un ampli ventall de notícies i destacats d'actualitat relacionats amb l'univers musical. Cat només per internet MUSI CALIA PAPER D'ASSAIG Altres cancons !) per NARCÍS meres llums de l'esperit de l'home al jom d'a11ui." Després van venir els noucentistes. Ells volien fer una música per a la Ciutat Ideal. Una música més "intel·lectual", més refinada. Una música que no caigués en aquelllanguore que Pla. en el fons un noucentista, h·obava que pesava massa a L'Emigrant. Toldrà va posar música a Carner i a Sagarra i va construir uns /ieder de notable dignítat. Però no van pas ser tan populars com els de l'onada modernista. COMADIRA e fet, separar cançons popu lars de cançons cultes semp re m'ha semblat una mica absurd. I és que, ¿algú em pot dir què té d'inculte una cançó com ara El desembre congelat, posem per cas. més ben feta, més refinada que moltes que, més tardanes, passen per cultes? Potser seria millor parlar de cançons anònimes i cançons d'autor. 1 pensar que entre aquestes n'hi ha de bones i de no tan bones, com passa amb les populars. De tota manera, avui, el que volia és parlar d'una altra mena dc cançons. Les cançons que, a Catalunya, destinades a un públic ampli, és a dir, fetes amb intenció que fossin popu lars, eren fetes per autors que sabien què portaven enh·e mans i a vegades feien cançons inoblidables. Segurament són els eq uivalents dels autors dc Ics antigues cançons populars, amb la diferència que d'aquests en coneixem el nom. Parlo dels autors dels segles xrx i xx, bàsicament. I penso en aquell moviment de cançó que, amb la Renaixença, va voler primer dignificar l'oci dc menestrals i obrers i, després, educar les classes populars del país. De fet, el cant coral ha estat un dels instruments més importants de sensibiJització de la gent de Catalunya. Dc sensibilització musical, evidentment. però també patriòtica, intel·lectual i espiritual. D'educació, en summa, que és el que volia el doctor Ton·as i Bages, bisbe de Vic, que va escriut·e aquella pastoral, el 1902, titu lada La música educadora del senti- D miento. Primer de tot va ser Clavé, amb e l seu moviment dc cant coral. Després, va venir Millet, amb l'Orfeó Català. Va ser Mil let qui va fer realitat les expectatives del bisbe de Vic i va ser Millet qui va saber aglutinar al seu entorn els millors compositors del moment, així com els millors poetes. Algunes de les cançons creades llavors són realment peces notables i no tinc cap dubte a AMADEU VIVES equiparar-les als millors lieder. L'Emigrant, amb Uetra de Verdaguer i música d'Amadeu Vives, que va ser cofun· dador de l'Orfeó Català, és una cançó esplèndida que agradava fins i tot a Jo· sep Pla, malgrat el seu /anguore. Pla opina que és una cançó que sobreviurà. Així mateix, una altra peça d'Amadeu Vives, La Balenguera, aquesta vegada amb lletra de joan Alcover, és també d'enorme categoria. AJtres mestres van musicar a ltres poetes. Morera, per exemple, que va posar música a L'Em· pordà, de Joan Maragall. poeta que havia escrit el Cant de la Senyera, dedicat a la senyera de l'Orfeó Català i que. musicat per Millet. va acabar sent el cant de tots els orfeons de Catalunya i, en les èpoques de persecució de la post· guen·a, va tenir un paper reivindicatiu important. Catalunya s'ha fet lligada a aquestes i a d'altres cançons. Pedrcll. Pahissa, Morera, Lamote de Grignon, Nicolau, etc. són alguns noms de músics que van crear cançons. Algunes es van fer populars, altres estan oblidades. L'onada modernista va ser wagneriana. Wagner va ser l'impuls profund del nacionalisme musical català. Millet va escriure: '·Wagner ha estat l'encís més penetrant de la nostra època. i això deu ésser perquè n'ha estat verament l'expressió, i nosaltres som peixats i modelats en aquest ambient. hi ha vem nascut i forma part de la nostra natu· ralesa. Wagner ens arravata i ens domina." I Pahissa: '·La música de Wagner deu ésser considerada com la que ocupa ell/oc més eminent de totes les obres musicals nascudes des de les pri- ncara que el noucentisme teòricament no podia ser wagnerià, Eugeni d'Ors, el Pantarca, es confessa pecador de wagnerisme. Sap, i ho declara, que Wagner és pecat perquè corromp la pmesa de l'occidentalisme racional i lluminós. Escriu d'Ors, parlant de Wagner: ''Com E ens defensaríem d'amar-lo? Ell ha passat tan a la vora nostra! El geni era ahir mateix assentat a la nostra taula i 11essava al nostre vas sa ubriaganla licor. I tots n'havem begut i, per a tots, les !tores d'ubriaguesa se compten ara entre les més belles de la nostra vida. ¿Com ens defensaríem d'amar-lo? La licor era enverinada, prou que ho vèiem, prou que se'ns ha dit. Amb el verí oriental del nirvana de la passió. de la inconsciència. Amb tot allò que millor pot corrompre la puresa, que gelosament hem restaurat, del nostre occidentalisme racional i lluminós. La licor era enverinada, però l'hora fou tan bella! És tan bella encara, cada cop que, viciosos, la repetim!" Potser Ics cançons noucentistes no van arribar al cor dc tants catalans com les d'abans precisament perquè volien ser massa racionals i lluminoses. Potser volien ser massa netes. Per això, les cançons que sí van ser realment populars llavors van ser les cançons que, més lleugeres. es cantaven als teatres i cafès cantants, els cuplets. Cançons que, en molts casos, no tenen res a envejar a la música d'aquesta mena que es fe ia per Europa. Plenes de picardia i de gràcia en Ics lletres, plenes d'enginy musical, caldria estudiar-les a fons i fer-ne accessible el coneixement. 43 283 ... , , ~- • PALAU MUSICA CATALANA 1908· 2008 Palau 100 CONCERTS DE M ÚSICA DE CAM BRA xvutTemporada 2oos - 2oo9 SALA PETIT PALAU -~-.~~:.~.~-~-~:.~.~:.~:~.~................ -~-.!?.t~~·--~-~--~-~-~·--~-~-~.......................... EMERSON STRING QUARTET JAVIER PERIANES, Schubert Ouartettsatz Conde Quartet per a cordes núm. 1, "Color of time• Xostakóvltx Quartet núm. 13, en Sl bemoll menor. op. 138 Schubert Quartet en Re menor. D. 810 ~ Port de 8arc.elona 2 Dimecres, 10 de desembre de 2008, 20.30 h QUATUOR MOSAÏQUES piano Beethoven Sonata núm. 25, en Sol major. op. 79 Sonata núm. 4, en Mi bemoll major, op. 7 Sonata núm. 12, en La bemoll major op. 26 Sonata núm. 31, en La bemoll major op. 110 4 Dijous. 5 de febrer de 2009, 20.30 h HAGEN QUARTETT Beethoven Quartet núm. 5, en La major. op. 18 Bartók Quartet núm. 3, Sz 85 Mendelssohn Qvartet núm. 2, en La menor. op. 13 5 Dijous, 14 de maig de 2009, 20.30 h COR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA (po..,.,.t .,. ~ Ceoxa Ca11U1)41 Haydn Quartet núm. 4, en Sol major. op. 64 Mozart Quartet en Re menor, K. 421 Mendelssohn Ouartet en Mi menor núm. 2, op. 44 INFORMACIÓ I VENDA: ales taquilles del Palau de Ja Música Calalana tm emet: www.pataumusica.org · Tel.: 902 442 88 · afe: taquilles@palaumusica.org PREUS DELS ABONAMENTS: 65 I 88 € PREUS DE LES ENTRADES: de 10 a 25 € VENDA O'ABONAMENTS: del16 al 27 de juny de 2008 VENDA D'ENTRADES: a partir del 7 de juliol de 2008 Nicolau de Flgooiredo, Qavlcèmbal Jordi Casas I Bayer, dO'l!Ctor Un cant harmoniós Música per a cor I clavicèmbal de F. J. Haydn (200 an111ersat1 de la mo1 del composllor) Amb el patrocini de: Música per EDUARD V. PATSI encreuada Música encreuada de maig 2008 (núm. 283) Horitzontals. 1. Trombó antic. A la batuta d'Anton Rubinstein. 2. Els de Messiaen eren exòtics. Element indispensable per fer sonar la tuba. 3. Cantaire de contes o membre d'una orquestra de pua. 4 . Homer sense límits. Nicanor (Zabaleta, és clar). Fruit de la palmera. 5. Soprano apta per a l'òpera. Pregui amb una tercera descendent des del Re. 6. Lírics Afònics Empedre'its. La major. Cansats de tanta música anglosaxona. 7. Un indi despentinat. Al, ls, Od ... Quiet pel final. 8. Saturn pel principi. Avançar sobre la neu amb sengles estris enganxats a ls peus del revés. 9. No és a punt de ploure, no: són les timbales que ataquen el seu "solo". Christoph Willibald Gluck, escapçadet. Serpentó. 10. Mi major. Contenidors de fems humans. 11. El que em passaria si di rigís la Novena de MaWer amb gran passió. Cadira parlamentària. Verticals. 1. Músics experts a treure música dc les pedres si fa falta. 2. Despatxar educadament el concertino (o flautista, o arpista, o trampista o ... ). Pont de violí del revés. 3. Protagonista d'una òpera de Rossini. 4. Posa't el tambor al bell mig dc la fa lda. Una batuta. Una altra batuta. Sempre acaba igual: entonar, afï nar... 5. Per molt que sigui antira~.: ista, val el doble que la negra. Ho ratifica, però no ho lïca. 6. Unió dc Sopranos Líriques. La major. La d iscogràfica Decca ha perdu t els números romans. Rakhmàninov. Ravel o Rameau. 7. Un faristol desplegat. Luigi Dallapiccola, dodecafonista italià. Antic mode musica l grec. 8. Parirà l'ovel la. Centre històric de Buines, el poble del Naranjo. 9. Atrapades per la histèria i perdent el cap insonor. 10. Músics, ballarins i toreros (diuen). Schumann, Schubert o Scolari. 11. Siguem-ho: ~\!;'1 ~ drem una educació musical a les escoles com la dels austríacs. Una timbala vista des de l'orgue. ~~ ,..(::'; Solucions e n el número següent. ~~:-::ri'• n f. '\!>~~-- >. l, ~Sf~ 1'' ~.-'\;. '4/1 sidokus.corr~l~zr Instruccions: Per resoldre el sidoku cal posar en cada casella una nota musical (Do, Re, Mi, Pa, Sol, La, Si), tenint en compte que les set notes han d'aparèixer en cada columna, en cada fila i en cada zona (una zona queda delimitada per RE DO Ml I. A SOL Sl FA vores més gruixudes). Les notes que ja estan posades són pistes Sl SOL DO Lt\ RE Ml que ajuden a completar aquesta particular composició musical. I SOL RE Sl Ml FA LA DO encara hi ha una altra pista: si s'interpreten les notes que hi ha LA SOL FA RE 1)0 Ml Sl a les caselles ombrejades (en ordre: d'esquerra a dreta i de dalt DO Ml LA FA Sl SOL RE a baix) sonen els primers compassos de la peça musical que Ml LA I)Q Sl Re fA SOL s'indica al peu del sidoku. "" Sl FA RE SOL Ml DO LA Solucions en el núme ro següent. Sidoku de maig 2008 (núm. 283) La gala de Campdevànol (dansa popular) RE Sl DO DO LA SOL LA RE SOL FA Ml Sl DO LA RE DO Sl <" "" .sidokus.com> La primavera (d'A. VivaJdi) 45 285 concerts BARCELONA (BARCELONU) 21.30 h Palau Marianne Faithful (Únicas). 21.30 h At. Barcelonès Duo Zobel. Díaz, Lewin-Richter, Guinovart, Scondanibbio, Ginastera, Mestres Quadreny, Tesei, Rossinyol. (Cicle de Música del Segle XX-XXI). 21 h l'Auditori (Martorell) ~:. Andrei Gravilov, piano. (Festival 1nternacional de Piano de Barcelona). 21.30 h At. Barcelonès Quintet de vent Polissons. Sebastià, Roger. (Cicle de Música del Segle XX-XXJ). 5 JUNY 21 h L'Auditori Orqu. Simf. de Viena. Dir.: Fabio Luisi. Schubert, Bruckner. (lbercamera) . 8JUNY 18.30 h At. Barcelonès Càtedra de Música de Cambra Conservato•i de Barcelona. Pimpione o el casament desigual de Telemann. (Associació Massià-Carbonell). 9JUNY 21 h Palau Orqu. Simf. de Bilbao. Orfeó Català. Cor Infantil Orfeó Català. Solistes vocals. Dir.: J. J. Mena. Wagner, Orff. (Els Concerts del Centenrui). 21 h Monestir Pedralbes 21.30 h At. Barcelonès Diego Fern[mdez Magdalena, piano. Soler, Catalan, Marco, Cruz de Castro. Homenatge a Ramón Barce. (Cicle de Música del Segle XX-XXJ) . 21.30 h Palau Haris Alexiou. (Únicas). 21.30 h At. Barcelonès Grup [nstrumental Sitges 94.(Cicle de Música del Segle XX-XXI). 11 JUNY 21.30 h Palau Sinéad O'Connor. (Únicas). 14 JUNY 19 h Palau OSV. Lluís Rodríguez, piano. Dir.: David Giménez. Beethoven, Brahms. (Concerts Sinúònics al Palau). 15 JUNY 11.15 h At. Barcelonès Orquestra de Cambra Amics dels Clàssics. Dir.: Joan Palet i Tbm·s. 11.30 h Palau OSV. Mi-Yeon I, piano. Dir.: David Girnénez. (Concerts Simfònics Matinals). 16 JUNY 21.30 h Palau Sor Marie Keyrouz. Ani Choying Drolma. (Únicas). 19 JUNY 20 h Liceu Luisa Miller de Verdi. Dir.: Maurizio Benini. 20 h Acadèmia Marshall José Luis Juri, piano. 21 h L'Auditori Temporada OBC . Dir.: Manuel Valdivieso. C. Guinovart. Sena, Pueyo. 21.30 h Palau Mayte Martín. (Únicas). 20 JUNY 21 h Cotxeres de Sants Banda M. de Barcelona. Dir.: Domènec Gonzalez de la Rubia. (A vuimúsica). 22 JUNY 17 h Liceu Luisa Miller de Verdi. Dir.: Maurizio Benini. 25 JUNY 20 h Liceu Luisa Miller de Verdi. DiJ.: Maurizio Benini . 26 JUNY 20 h Liceu Luisa Miller de Verdi. Dir.: Maurizio Benini. 28 JUNY 20 h Liceu Luisa Miller de Verdi. Dir.: Maurizio Benini. 29 JUNY 17 h Liceu Luisa Miller de Verdi. Dir.: Maurizio Benini. 19 h Auditori Axa Cor Vivaldi. Òscar Boada, piano i direcció. Cançons d'amor i de guerra. Paper de Música Estramp )aç. Cançons populars en clau de jazz. 2JUNY 3JUNY 10 JUNY ¡ Conjunt Lux Feminae. Cant de la Sibil·la. (El So Odginal. Orígens i Memòria). CAPELLADES (ANOIA) 14 JUNY 21 h CORNELLÀ DE LLOBREGAT (BAIX LLOBREGAT) 5JUNY 19 h Escola de Música i Oriol Espona, flauta lTavessera. Antoni Besses, piano. Mozart, Schubert. Auditori ¡ Orquestra de Cadaqués. Malia Eugènia Boix, soprano. Dir.: G. Rozhdeslvenski. GIRONA (GIRONU) ; 8 JUNY 19 h LLEIDA (SEGRIÀ) 1JUNY 19 h Auditori Granados j Orqu. Simf. Julià Carbonell. J. Vi laprinyó, piano. Dir.: Alfons Reverté. REUS (BAIX CAMP) 4JUNY 21.30 h Teatre Fortuny i Gerardo Salazar, percussió. (Associació de Concerts de Reus). 13 JUNY 21.30 h Teatre Fortuny j Grupo Enigma. Dir.: )uan José Olives. (Associació de Concerts de Reus) . SANT CUGAT DEL VALLU (VALLU OCCIDENTAL) 46 286 3 JUNY 22 h Auditori i Cor de Cambra del Palau de la Música. J. AJmengol, piano. Dir.: Jordi Casas. •'··/ ....... www.palaumusica.org 9 08 008 • PALAU MÚS ICA CATALANA BARCELONA 1908·2008 ELS CONCERTS DEL CENTENARI DILLU NS · 09/06/2008 · 21 h ORFF: CARMINA BURANA ORQUESTA SINFÓNICA DE BILBAO ORFEÓ CATALÀ (paUoaootporFuncloo6c...a,_.,..¡ COR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA (petroconal per c-a Cat.Uiyu) COR INFANTIL DE !..:ORFEÓ CATALÀ (amb el mec:enalge de F1.ndación Bonco Slnlande<) SOLISTES VOCALS JUAN JOSÉ MENA, director Preus: de 30 € a 50 € DISSABTE · 21 /06/2008 · 20.30 h CAMILLE Sónar al Palau Preus: de 10 € a 25 € Concert patrocinat p er DIMARTS 08/07/2008 !I 21 h PAT METHENY TRIO + ENRIQUE MORENTE GRUPO Preus: de 30 € a 60 € Concert patrocinat per Fundació Ona mm VENDA D'ENTRADES Taquilles Palau de la Música Catalana Telèfon: 902 442 882 Fax: 932 957 208 Ne: taquilles@palaumusica.org Horari de dilluns a dissabte de 1o a 21 h www.palaumusica.org Amb al suport de: Organitza: llllilllltilll s~~~SICA IUMOACIO llllllllllllll O RFEO CATA LA PA LAU OE LA M ÚSICA - = ~.··- LA FUNDACIÓ CAIXA CATALUNYA PATROCINA EL CoR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA