Revista Musical Catalana. Núm. 288 Octubre 2008
Editorial: Davant un inici de temporada amb incerteses i preocupacions / PANORAMA El Festival de Jazz de Barcelona compleix 40 anys. Albert Suñé / Festivals d'estiu. Peralada. Grec de Barcelona Torroella de Montgrí. Sitges. Miscel·lània de Festivals. El Vendrell. Girona. Jaume Comellas, Mercedes Conde Pons, Lluís Trullén, Jordi Maluquer, Albert Solé i Galí i Josep Jofré / Nova tongada de debutants a El Primer Palau. RRMC / Dietari d'un crític en excedència. Els Segadors, en privat. Antoni Batista / Mikrokosmos: Un homenatge merescut i modèlic. Pere Artís / Tangents: Vigència d'un argument. Jordi Maluquer / Ars Subtilior: Bascos sense embuts. Xavier Chavarria / Impromptu: L'evolució de la simfonia. Francesc Taverna-Bech / Cobla: L'Auditori:Cobla. Josep Pasqual / A propòsit de... Gemma Romanyà. Albert Torrens / Crítiques: Jaume Comellas, Mercedes Conde Pons, Xavier Chavarria i Albert Torrens / TEMA La crisi de la indústria discogràfica. Els canvis tecnològics, la gran causa / Reinventar-se o morir. Javier Pérez Senz / Entre la regulació de l'on line i la pirateria. Ana Maria Dávila / MUSICALIA Willard VVhite. La música com a filosofia de vida. Mercedes Conde Pons / El mes d'octubre a l'abast. Exaltació simfònica amb l'OBC. Gustavo Dudamel i l'Orquestra del Liceu a Palau 100. Cambra a L'Audilori. Salzburger Solisten amb Eulàlia Solé a Euroconcert. Jessye Norman a Ibercamera. Mercedes Conde Pons / Paper d'assaig. Chopin. Mentre n'escolto els Preludis. Narcis Comadira / Música encreuada. Sidokus.com Eduard V. Patsi / CONCERTS / Revista de l'ESMUC pàgines centrals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
R!VI ST A M USIC Crisi de la L'Orquestra Willard indústria i Cor üel Lic eu ·te discogràfica obre n Pala u 100 filòsof del cant' e I amb energia amb passió amb compromís Continuem component tots junts amb amb amb amb ideals complicitat entusiasme creativitat e iJ d ( ( E amb sensibilitat amb talent ( ( ( ( ~ ~ ( ( ( ( [ -+-=-'1:::" aberti¡ Bankplme EL PAlS - CAIXA CATALUNYA ··~.. /'4101 .na er ~ ® ~ @l:t§it.pe;m .::;/EI)RÇ)MADI 1 *· mD F I nanc:1¡<1 ~ 1 rlll l =·~~SICA CAT.UUHYA ~ ~*~ ~ •I-·-·- s CAfAI.ANA li [ EN ~d't teaa endesu [ I ( os ~ ,._._.....,.._ ..,• ,_.. ty 'lilr/ònfaJ 'S. (N,f'lJ/1,11\ oliviaplaza Ihotel gasNatural [ó~ IIIIS."81Dil1 l li .. • fi l P10n• •r lilfiNtiMJOfli ,. . .. Fundod6 e:.;..- 11 ~ Damm ""' ~ O....Sodol J SIEMENS J EB r=-~ '-:1::::- ( PUNMOOPIJIG = ·--e:=. [jl F MPG ._.,..,...,......,. - J F !~ tl;= e.==- ~ u tve ABC CATALUNYA,ACCEHTURE.AOOIS BERGAAA,AGEFRBl, SA,AGIIOUMEH,AGUAS FONTV8.1.A YLAHJARÓN. SA,AGUST1TOREU0, SA,AITANA, AIRAT. SA, AUAHÇA,ALSTOM TRAHSPORll:, SA, AlllAN2 SEGIJROS, ARMAND BASl, ASCENSORS JOIIDA SA, ASEPEYO, ASSOCIACIÓ/COL LEGI D'ENGINYERS INDUSTRIALS OE CATAlUNYA. BAGUes-MASRJERA JOIERS, BANCO POPUlAR ESPARol, FAMILIA BARCELO BONAOA, llASSAT OGILVY, CAIXA DE GIRONA, CAIXA DE TERRASSA, CAMBRA DE COMERÇ DE BARCELONA, CANON ESPAiiA, SA, CAPRABO, CAVA SUMARROCA, CHOPARO. OMENTS MOUNS, CLARIAHT IBàlJCA, CLOS INTERIORS, SL, COBEGA, SA, COL·LEG1 D'ENGINYERS DE CAMINS CANAlS I PORTS- CATALUNYA. COL·LEGI DE FARMAC~UTICS OE BARCELONA, COMRADIO, COMSA, SA. CON DIS SUPERMERCATS, CONSORCI DE LA ZONA FRANCA DE BARCELONA, CAeOITD Y CAUCIÓN, JOAN CURTO l MASSANA, CHDCOLAT FACTORY, JOSEP DANIEL I LLUÏSA FORNOS, OIAR I AVUI, CARLES DIAZ l GóMEZ, DOW CHEMICAI. IBeRJCA, DRAGAOOS, S.A. EOfTUR, SA, EL MUNDO DE CATALUNYA. EL PUNT, ERCROS, ESTEVE, EUROFIRMS mEBAlL TEMPORAL, FRANCESC FERNANDEZ I JOVAL, RAMON FERRER I CAN ELA, FIGUERA$ INTERNATIONAL SEATING, S.A, FIRA DE BARCELONA, FLUIDRA. FM.2 INSTAL·LACIONS, S.A., MARIA FONT DE CARULLA, FUNDACIÓJESÚS SERRA, FUNDACIÓ PUIGVERT, FUNDACIÓN ALTADIS, FUNDACIÚN CUATRECASAS , FUNDACIÓN HERBERTO GUT DE PROSEGUR, FUNDACJÓN VODAFONE, GABINET URIBE, GADE I GRUPO DE ASISTENCIA Y DISEflO ELECmóNICO, S.L., GISA, GLAXOSMITHKUNE, G.P.O., SA, GREMI DE CONSmUCTORS DE BARCELONA I COMARQUES, GRUPO AC MARCA, IBERCAJA,IBEROROLA, t.C. EMPRESARIAL, S.L.. INDRA. INVERSIS BANCO, ISS, LA SEDA DE BARCELONA, LABORATORIS DR. ECHEVARNE, LABORATORIS INIBSA, S.A.. LABORATORIOS ALMIRALL, S.l., LAYETANA IMMOBIUÀRJA, ALBERT MALLOFR~ MIOUEL AUMENTACIÓ GRUP, SA, HORACI MIRAS I GINER, MORGAN STANLEY, MRW, NATIJR SYSTEM, S L , NEC IBà!JCA. SA, NESJLe ESPAÑA, SA, NISSAN MOTOR IBtRICA, SA. NOVEll, ONA F.M , ONDA RAMBLA. OVIDEO TV, PANASONIC TECHNICS, PORT DE BARCELONA, PRICEWATERHOUSECOOPERS, OUAOIS, RACC, AECOLETOS GRUPO PALAU MÚSICA CATALA NA DE COI.IJNICACIOH. SA, REGAl, RENFE. REVISTA EXP0NE. REVISTA MUSICAL CATALANA, REYAL GRl.f'O, RICAR()() MOLINA, SA, ROCA .lJNYENT, lAilCflOHA S.L, FIIANCESC RU81RAIJA I VILASECA, J05e ANTOIIIO RUMEU DE OELAS, SABA APARCAMENTS, SA, SAC.R.E.S.A., SAGE LOGJC CONmOL. 1908·2008 FUNERARIS SERVElS SA, saMAR. JIIFORMAncs, 5aiVEIS SAYTEL AVINENT, I SANOA- AVEHTIS, JOAN SANTAULARIA I SEGURA, EMlU SARiliON OE BARCELONA, SA, SERVIRED, S.C.PF., S.GAE·FUNOACIÓ AUTOR, JOSEP SINGLA I BARCELÓ, SOLVAY JBtf!ICA, S.L, SONY ESPAiiA, S.A., EL PALAU DE LIS EMOCIONS STAFF EMPRESARIAL, lliE COLOMER GROUP, TORRASPAPEL. OSCAR TIJSOUETS BLANCA, UNIC AGENCY WORLOWIOE, VIATGES BAIXA$ SA •'··/ ...... • T. 93 295 72 14 I www.paJaumusica.org ( E • i.QU IW!W~•• ~ M RéVIST A MUSICAL TALANA 4a ÈPOCA ANY XXV ari NÚM. 288 EDITORIAL 5 Davan t un inici de temporada amb iJJcerteses i p reocupacions PANORAMA 6 El Festival de J azz de Barcelona compleix 40 anys 8 Festivals d'estiu. Pera lada. Grec de Barcelona 1brroella de Montg rí. Sitges. Miscel~ània de Festivals. El Vendrell. GiJ'Ona per A lbert Sulié ......................................................................................................................................................................................................... RMC 17 ..... .................................. ···-------. -19 Nova ton gada de debu tants a El Primer Pal a u per RRJI!IC CONSEll EDITORIAL: Fèlix Millet (president), Montserrat Albet, Josep M. Bricall, Josep M. Busquets, Josep Caminal, Salvador Cardús, Jordi Casas, Gregori Estrada, Gabriel Ferrer, Joaquim Garrigosa, Joan Guinjoan, Carles Guinovart, Teresa Lloret, Joan Matabosch, Jordi Montull, Ramon Muntaner i Ramon Pla. CONSELL DE D IRECCIÓ: Jaume Comellas (director), Pere Artís (editor), Lluís Millet (director musical) i Montserrat Urpí (coordinacíó amb I'ESMUC). DISSENY ORIGINAL: Ferran Sendra. per Jaume Corne/las, N.fercecles Con de Pons, Jordi Maluquer; Lluís Tmllén, A lbert Solé i Galí i Josep .Joji·é ~- ........................... ............ ·--· ........... -------- .. ----------------- ...... ........ --- ..... .. DietaJ'i d'un critic en excedència. Els Segadors, en privat per A ntoni Batista MATTHEW HERBERT, AL FESTIVAL DE JAZZ DE BARCELONA D'ENGUANY 20 Mikr·olwsmos: Un homena tge merescut i m odèlic 21 Tan gents: Vigència d'un fu·glllnenL per Pere A rlís per Jordi Nlalu.quer AJ·s SubUlJo r: Bascos sense embuts per Xa uier Chavarria 22 MAQUETACIÓ I SECRETARIA DE REDACCIÓ: Teresa Martínez. PuBUCITAT: Gestac Indústria, 13, pral. 2a. 08037 Barcelona. Tel.: 646 46 84 38 A/e: molist@gestac.org PREIMPRESSIÓ: Ormograf, S.A. IMPRESSIÓ: Agpograf, S.A. DISTRIBUCIÓ: SADE D IPÒSIT LEGAL: B·34.432/83 ISSN: 1887·2980 lmpro mp tlL: J.;evOIUCÏÓ de la simfo nia per Francesc 1avema-Bech Cobla: IJAudilo ri:Cobla per Josep Pasquc¡J A propòsit de... Gemm a n o m a nyà per A lbert 7brrens Crítiques p er Mercecles Concie Pons, ./. Comellas, Xavier Clza varria i Alberl 'fiJrrens COL•LABOREN EN AQUEST NÚMERO: L. Pere Artís, Antoni Batista, Narcís Comadira, Xavier Chavarria, Jaume Comellas, Mercedes Conde Pons, Ana María Davila, Josep Jofré, Jordi Maluquer, Josep Pasqual, Eduard V. Patsi, Javier Pérez Senz, Albert Solé i Galí, Albert Suñé, Francesc Taverna· Bech, Albert Torrens i Lluís Trullén. 'TEMA 27 La cr·isi de la indústria discogr·àfi ca. Els canvis tecnològics, la gr·a11 causa Reinventa r-sc o m orir· per ./av ier Pérez Sen z EntJ'e la regulació de l'on line i Ja pira teria per A na fllfarfa Déw ila MUSICALIA ldlll~ 34 '"'i llard VVhjte. La música com a m osolia de vida 38 El m es d'octubre a l'abast. Exaltació simfònica amb l'OBC. Gustavo Dudam el i l'Orqu estra del Liceu a Palau 100. Cambra a UAudilori. SalzbUJ·ger Solis ten amb ELtlàHa Solé a EuToconcert. J essye Nor rnan a Thercamera per M erced es Concle Pons ................ ..... . ........... . ... . ........................... ...... .............. ...... ........... .. .. ............. ............... .......... ...... .............. ..................................................... ï~ (f 'll'&l!~Jtl!@ per J\lfercedes Concle Pons c/Palau de la Música, 4-6 08003 BARCELONA Tel.: 93 295 72 28 Fax: 93 295 7210 WEB: www.palaumusica.org AIE: revista@palaumusica.org Palau de la Música Catalana, telèfon d'atenció al client 902 44 28 82 (de dilluns a dissabte, de 9.30 ha 21 h) ~==~m':'C:::::;~7: =A MòsK:AL CAr.AtAN~ no mantlndril conoespondèncla 1 WIILARD WHITE CONCERTS 43 Paper d'assaig. Ch opin. Mentre n'escollo e ls Prelud is 44 Música e ncr e uada. Sidolws.com per Eduard V. Patsi per N ards Com adira 45 r~~=~~~~':.~."~~~ e de tos reproducclOols autoritzades. VEGAP, Ban:elona 2008, Membre d'APIIec. Amb el supo'rt de la Generalitat de Catalunya. PoRrADA: MILES DAVIS, PRIMERA AC'TUACIO A BARCEI.ONA. (FOTO: JOSEP MOYA•ANGELER) Revista de I'ESMUC, pàgines centrals 3 387 ·'.....·•·/ PALAU MUSICA CATAlANA El Primer Palau Xlii Temporada 2008 CICLE DE JOVES INTÈRPRETS Dimecres, 1 d'octubro de 2008, 19.30 h . ....................................................................................... CHENG-1 CHEN LlU, clavicèmbal i fortepiano PAULA HERNANDEZ, violoncel Mig uol Angol Olonlo, plano Forqueray: Ordre núm. 5, en Do menor J . S. Bach: Toccata en Ml menor, BWV 914 Tlennsu: Fantango C. PH. E. Bach: Solfeggletto Beethoven: Sonata per a fortep¡ano núm. B. "Patètica" Franck: Sonata pet a violonceJ i piano, en La major Cassadó: Requiebros D.moctos. 8 d'octubre de 2008, 19.30 h . ..................................................................................... GUSTAVO VILLEGAS, nauta ANA MARÍA VALDERRAMA, violi ANTONIO GALERA, piano Orquoouo Simfònica dol YaiiM SOJvodor Brot·ons, ditoc:tor Brotons: Concert pet a flauta Bruch: Concert pet a violi I orquestra núm. 1 Rakhmàninov: Concert per a plano i orquestro núm. 2 Dtrnecres, 15 d'octubre de 2008, 19.30 h . ....................................................................................... VICENT MONTALT, oboè GUILLERMO PASTRANA, violoncel DAVID PONSJ. saxòfon DARIO MARINO, clarinet Orquoatra Nocional CIAsslca d'Andorra Mtt.rz.lo Conti. c:broclOf Dijous, 20 de novembre da 2008. 20.30 h :....................................................... . ............................... FESTA DE LA MUSICA Concert de c loenda d'El Primer Palau Ulurament de premis I diplomes FER NAN DO ARI AS,* violoncel Vaughan Willlams: Concert per a oboè i cordes Haydn: Concert per a violoncel i orquestra, Hob. Vllb:2 lbert: Concertino da carnera. per a saxófon I orquestra Weber: Concerl per a cJarinet I orquestra, núm. 1 . 22 d'octub<e de 2006, 19 .30 h Omectos. ..................................................................................... JOSEP GARCIA, piano ALEJANDRO BUSTAMANTE, violí JONC Filharmonia Ma.nuol Vatdlvloto, cJrec&or Bach: Suite núm. 6 per a violoncel sol Txaikovski: Variacioos sobfe un tema rococó, op. 33 'Guanyada< del Premi El Primer Palau 2007 TAULA RODONA Berg: Sonata. op. 1 Debussy: Les col/mes d'Anacapri Debussy: ce qu'a vu /e vent d'ouest Debussy: Bruyéres Liszt: Balada núm. 2 Mozart: Sonata per a violi / piano, núm. 18 Brahms: Scherzo per a violi i plano, en Do menor Franck: Sonata per a violi I piano, en La major INFORMACIÓ I VENDA: A les taquilles del Palau de la Múslca Catalana lnternet: www.palaumuslca.org Tel. : 902 442 882 afe: taqullles@palaumuslca.org PREU DE LES ENTRADES: 11 € [)mecras. t9 de ncvernbre de 2008, t 9 h Sala de Musica de Cambra . ....................................................................................... «La música clàssica en els mitjans de comunicació» Organitza I patrocina: EDITORIAL o és la primera vegada que davant l'inici de curs aquest editorial intenta oferir una reflexió amb una certa voluntat anticipatòria o prospectiva. El moment ho afavoreix per raons òbvies i en cada oportunitat hi ha fets o aspectes que conviden de manera especial a endegar aquesta tasca. En aquest context, la temporada que ens disposem a inaugurar es presenta carregada de motius que inviten justament a una reflexió, en aquesta oportunitat més marcada per les boires que per les albades radiants. l amb això no pretenem exercir de "malaveranys", però tampoc ens podem permetre abandonar-nos a un "amaguisme" estu lt de la realitat objectiva. D'antuvi hom ha d'apel·lar forçosament al terme crisi econòmica com a rerefons, o com a baix continu del gran concert general que constitueix la temporada. I damunt d'aquest baix continu s'instal·len diferents motius temà tics fàcilment destriables. l un d'ells, ens preocupa de manera particular; ens referim a la rutina que presideix de manera massa genera litzada els criteris de programació dels nostres cic les . La repetició de títols i intèrprets - a vegades fins i tot amb coincidències en dos o més cicles- ha acabat anorreant el gratilïcant i engrescador factor sorpresa. I aquest és un problema en el qual les culpes són compartides i ningú no té dret a llançar la primera pedra: perquè es tracta d'un afer que té com a origen l'excessiva devoció pel factor seguretat i la manca d'afecció al risc. Intèrprets jugant al mínim esforç, espectadors exigint molt preferentment la dimensió hedonística davant la inquietud intel·lectual i promotors atrapats per aquestes sol·licitacions i incapaços de trencar el fil conductor, hi tenen en més d'un cas responsabilitats concretes. A això, caldria afegir-hi l'immobilisme i la manca de capacitat d'evolució de la forma concert, que resta atractiu per a les noves generacions d'espectadors, defugint algun mínim d'escapada imaginativa; i, és cla1~ l'argum ent de base al·ludit de la crisi econòmica són arguments que acaben de conformar un panorama molt obert. En tot cas, de moment res no s'ha escrit i caldrà esperar esdeveniments per arribar a conclusions molt més fiables que les apriorístiques que acabem de mostrar. Perquè, i això és molt important, tampoc no es pot oblidar que la nostra societa t, considerada de manera global, cada vegada és més sensible al gaudi i a la vivència de la gran música. Davant un inici detein porad a ainb incert eses • • 1 preocupacions 5 389 PANORAMA El Festival de Jazz de Barcelona compleix 40 anys Del 19 d'octubre al 29 de n ovembre d'enguany, Barcelona i altres poblacions del voltant viura n la celebració del 40è Voll Dan1m Festival Internacional de Jazz. Una manifestació iniciada el1966 ·per l'empresari Joan Roselló, que ha viscut diferents etapes, que va desapa rèjxer durant tres anys, i que va fer seva l'empresa The Projectara en fa vint Una munió de concerts i altres acles paraHels configuren la programació de l'efemèride. Però és bo girar una mica la vista enrere i fer un xic d'història. per ALBERT SUÑÉ empresari Joan Roselló era un home inquiet. El 1959 havia obert e l Jamboree a la barcelonina plaça Reial. Fins al 1966. la cava funcionà molt bé. encara que a partir d'aquell any l<1 cosa va començar a decaure. De tota manera, els músics autòctons - Montoliu, Farreras. Sandaran. Poc/Jo/o, Miralles, Farran, Roda, Mantequilla, Ferré, Gràcia, Burrull , Ponsa, i Vinaixa, entre d'altres- hi havien alternat o actuat amb gent com Manolo Mercedes, Lou Bennet. Peter Trunk, Memphis Slim. Les Double Six, Kenny Drew. Chet Baker, Lucky Thompson, Stéphane Grappclli. Booker Erwin. Art Fatmer, Dexter G01-don. Peanuts Holland. Lee Konitz. Guy Lafitte, Yin Morris. Pony Poindexter. René Thomas, Ornette Coleman i un llarg etcètera. O sigu i, el caldo de cu ltiu que eixia dcl jamboree era d'una solidesa inexpugnable. És cla r que abans hi havia hagut la gent del !'-lot Club dc Barcelona, que havia tirat endavant concerts amb els combos de Louis A1mstrong i Buck Clayton. per exemple, i les bandes de Lionel Hampton, Count Basie i Quincy }ones. Per tant. el 1966 es presentava com un any crucial: per una banda eljamboree començava a Ouixejar, però per una altra, producte de tots aquests fets, l'ambient jazzístic barceloní es trobava en estat d'eufòria. És per això que Rose lió decidí fer venir aleshores l'orquestra de Duke Ellington. A la segona part actuaren Ella Fitzgerald i el trio de jimmy )ones i la banda els donà suport en alguns temes. L'en01me èxit del concert. celebrat aJ Palau de la Música, va provocar que Roselló presentés poc més tard Earl Hines L 6 390 ' en solitari i la banda de Woody Herman, actuacions que, al mateix coliseu, obtingueren també èxits esclatants. Per tant, tot estava a punt perquè Barcelona l'os la primera ciutat de l'Estat que s'obrís al món jazzístic a través d'una manifestació ben pròpia. I Roselló es decidí a posar el fil a l'agulla. D'aquesta manera. el 3 de novembre de l'esmentat 1966. i amb una actuació pletòrica del quartet de Dave Brubeck -ell mateix al piano; Paul Desmond, saxo alt: Gene Wright, contrabaix; i joe Morello, bateria- naixia el I Festival Internacional de jazz de Barcelona. Que durà fïn s al dia 6. I que, així mateix, veié les actuacions del Max Roach Quintet amb Son ny Rolli ns; de Bud Freeman amb l'Alex Wclsch Orchestra; dels Upton Swing All Stars; del trio de Tete Montoliu, amb Eric Peter al contrabaix i Peer Wyboris a la bateria: i del combo d'Stan Getz amb Ast1-ud Gilberto. Un programa com per posar Ics dents llargues a més d'un afeccionat. S'havien posa t uns fonaments fo rça sòlids. Perquè l'èxit acompanyà la iniciativa de Roselló i el públic respongué amb escreix. Per tant, no ha d'estTanyar a ningú que. el 1967. l'empresari pre- Joan Roselló va ser el promotor que va fer possible la posada en marxa del Festival. sentés e l II Festival. La programació també fou de les sucoses i aquells fonaments col·locats un any abans es consolidaren de manera ben decidida. la segona trobada jazzística intemacional, celebrada del 8 al 12 de novembre, hi hagué els Big City Blues; l'Albert Mangelsdorff Quintet; la Sonny Grey Big Band, amb la cantant icole Croisille; el Nathan Davis Quartet, amb ell mateix aJ saxo ten01; soprano i nauta travessera; Tete Montoliu, piano; NielsHenning Orsted Pedersen, contrabaix, i Bil ly Brooks, bateria, a part dc la cantant Donna Hightower; el Dujko Gojkovic Quintet: el trio d'Oscar Peterson amb Coleman Hawkins: el Rolf & )oachim Kuhn Quintet; i el Wayne Shorter Quartet. Que és el nom que rebé el grup després de ''l'espantà" de Miles Davis. el seu líder. O sigui, aquells dos anys no s'escatimen els diners i es contracta gent consagrada, amb ganxo. En definitiva. músics i cantants de pri mera fila. joan Roselló creu que ja ha obert el camí i decideix no continuar. El seu ha estat un esforç encomiable. Gràcies al seu impuls, Barcelona té un Festival Internacional de Jazz que, evidentment, s'ha de continuar consolidant els anys propers. Perquè la llavor és sòlida i el públic ha respost. És per això que, amb vista a l'any següent. el 1968, és el Parc d'Atraccions de Montjuïc, associat amb el Festival de Jazz de Newport, qui s'encarrega d'organitzar la tercera convocatòria. I del 3 al IO de novembre desfilen pel Palau, entre d'altres, l'Horace Silver Quintet, el )uan Carlos Calderón }azztet, Selena lones i el seu nio. la banda de Count Basic, i el Frank Foster Quartet. I a Santa María del Mat~ s'hi enquibeixen els Stars A PANORAMA AL GREEN DEBUTA A BARCELONA EN L' EDICIÓ D' ENGUANY DEL FESTIVAL DE JAZZ Faith of Black Nativity. És aquesta una iniciativa que, malgrat que el so sota les voltes de la basílica no és gaire agraü, permet que, el 1969, i ja sota l'organització del Hot Club dc BaJ·celona -amb el suport de !"Ajuntament, RNE, TVE, i el Centre d'Iniciatives i Turisme-, s'hi instal·li l'orquestra de Duke Ellington, els cantants Alice Babs i Tony Watkins, i la Coral Sant Jordi dirigida per Oriol Martorell. Allí s'hi desgrana el memorable concert sacre ··Freeclom", compost pel pianista. Que TVE oferí més tard i que constitueix un exemple importantíssim de la ca pacitat cultural i organitzativa de Barcelona i del l-lot Club en particular en una època en què el franquisme encara es mirava amb força maJ uiJ el jazz i tot el que es mogués al seu voltant. Sobretot. un concert com l'indicat, de nom realment inequívoc. Però aquella quarta manifestació intemacional té també altres protagonistes. Per exemple, Slide Hampton i Cary Burton amb els seus quartets respectius, i el trio de Sarah Vaughan. lla banda de Duke Ellington també actua al Palau, en aquest cas amb Tony Watkins i l'organista Wild Bill Oavis. ins al 1977, el Festival de Jazz de Barcelona manté la seva convocatòria anual. Però desapareix des d'aquesta data i fin s al 1980. Curiosament. són els primers anys de la democràcia. Però apareix el Consorci del Palau de la Música, del qual és president Fèlix Millet, que és l'encarregat de tirar endavant la manifestació fins al 1989. any en què l'empresa The Project. amb Tito Ramoneda al volant, agafa el relleu. Thc Project ha organitzat des d'aleshores tots els Festivals jazzístics dc Bar- F celona . Concretament. vint. I on hi ha hagut de tot. Ens referi m. sobreto t els primers anys, a algunes actuacions que no eren jazzístiqucs. I algunes de les que ho eren no assolien el nivell que calia en una convocatòria de prestigi com la que comentem. Amb tota la voluntat del món. i això és d'agrair, The Project continuà endavant a desgrat de crítiques i elogis. Fins que aparegué la figura del director artístic en la persona del periodista Joan Anton Cararach. Des d'aleshores. hi ha hagut més coherència en la programació i, sobretot. s'ha obert més la porta a ls gru ps que con reen el jazz d'avantguarda. O, en qualsevol cas, més posat al dia. The Project compta. eles de fa uns anys. amb la molt important esponsorització de Voli Damm. Que. juntament amb altres col-laboracions i patrocinis. U ha permès configurar programacions de renom. Per exemple, enguany hi ha el debut a Barcelona del cantant dc gospel, soul i rhythm and blues Al Creen. I també hi seran el duo inèd it forma t pel pianista Brad Mehldau i el saxofonista Joshua Redrnan: el també duo integrat per la Uedició del Festival d'enguany compta amb un destacat protagonisme del jazz català. pianista Elianc Elias i el contrabaixista Marc Johnson: i la big ba11d de Matthcw Herbert, un músic anglès que conrea l'anomenatja::-house. an1b ús de l'ectrònica i del sampler. del qual surten tot tipus dc sons i veus. I hi haurà atenció a la creació catalana, amb el com bo Ttiphasic -Gary \Villis. Llibert Fortuny. David Gómez-, o bé amb el projecte del pianista Lluís Vidal Momplana inspirat en la música de Frederic Mompou i amb el trompeta Dave Douglas com a convidat especial. I, sense que ens moguem de Catalunya. cal parlar del retorn del grup Pegasus: dc la presència obligada de La Locomotora cgra; i del ja clàssic concert familiar. aquest any amb La Vella Dixieland. Així mateix. hi haurà temps per al sex\ 0 7' tet de Herbie Hancock. la família Valdés ~ (\ -amb Bcbo i Chucho per una banda i~'-' . 0~ amb l'orquestra d'aquest darrer per l '~ "' Ira-. I'Avishai Cohen Eastern Unit i l''éf. mar Sosa Afreecanos Quartet, entre d 'al- ~,......,....,~ tres. Per exemple. gent de les noves fornades com Dino Saluzzi i Anja Lechncr, Katie Melua, i HaJ'Oid López- ussa Tlio. n l'apartat '' Finestres''. creat amb la intenció de deixar entrar altres aires en l'univers jazzístic, caldrà comptar amb la presència de les veus de Ja brasilera Ad riann Calcanhollo, i de la cantant dc fados portuguesa Mariza . Al costat dc la dc Kurt Wagner, líder del grup Lambchop. especialista en cou11try. A part dc seus clàssiques com L'Auditori. el Palau o Bikini. i tot seguint la seva política d'expansió metropolitana dels darrers anys. el Festival oferirà també concerts al badaloní Teatre Zor- rilla, l'Auditori de Santa Coloma dc Gramenet, el Teatre Auditori de Sant Cugat, el Teatre Joventut de l'Hospitalet dc Llobregat, i I'Atrium de Viladecans. El 40è Festival presentarà un lli bre commemoratiu de l'efemèlide, que repassarà la història de les seves diverses etapes. En el llibre. escrit per Joan Anton Cararach juntament amb el periodista i crític Guillem Vidal, hi haurà articles. entre d'altres. dels també periodistes David Castillo. Miquel Jurado i Albert Mallofré. Juntament amb un del fa mós empresari jazzístic George Wein. Així mateix. hi haurà conferències dc crítics i escriptors importants vínguts especialment de ova York. Per tant. la varietat està servida. Hom espera que la qualitat estigui a l'alçada de les circumstàncies. Perquè no ~e celebren quaranta anys de festivals de jazz cada dia. E l®C 288 -7 - - 391 Mtt:C.)¡f·i¿(l FESTIVALS D'ESTIU I PERALADA Protagonisme a la baixa de les manifestacions cultes Per diverses raons no resulta fàcil eslablir un balanç del que ha estat l'edició d'enguany del Festival CasLell de Peralada; entre les principals el perceptible tomb del criteri programador envers les manifestacions de tall més popular, sense negligir tanmateix -en algun cas fins i Lot reforçant-les- les de contingut culte i a lhora sense renunciar a alguna dosi de ri sc -Flamenca para Traviata de Tavora. per JAUME COMELLAS --1 recurs al concepte "any de transició", en aquest cas resulta prou và lid , i això convoca unes noves expectati ves que caldrà veure corn es concreten a partir d'ara. En tot cas. hom no pol obviar el contrast de respostes del públic en termes generals e ntre les ducs vessants al·ludides -popular i culta- , clarament a favor de la primera, que sembla que és el que es porta arreu, l'esgotament de determinats discu1·sos creatius -Savary i Téívora-, i l'enèsima conf'irmació de la dificultat d'assumir espectacles o perístics d'autè ntica volada, l'e t que compo rtaria el dificilíssim recurs a la imaginació. Entrant en detall , la versió de La Bohème s'inscriu en el que acabem d'exposar ara mateix. L'elevat cost de la producció operística impossibilita incorporar propostes absolutament excepciona ls; i aq uesta. per descompta t, no corresponia a l'accepció al·ludida. l amb això no volem pas manifestar que no fos digna. però no més que això. Sobre una idea dramatúrgica curiosa -mostrar l'escena com tallada en ve rtical-. el desenvolupament no va superar el tòpic en un context d'insuficiència dc recursos de producció i un cert regus t de provincianisme, que en part també es traslladà a una interpretació amb més possibilitats que no pas concreció. La veu bellíssima de Mimi/Olga Mykytcnko no es con esponia amb una expressió cà lida i el mateix es pot dir d'Aqui les Machado, un cantant que ho té gaire bé tol, menys -em temo- La condició essencial d'artista, de creador de poètica lírica. L'encant i aquí sí expressivitat de Musctta/María josé Moreno, i el bon ofici dels Colline/Stefano Palatchi. Ben oit/ Alcidoro/Enric Serra, Marcello/)avier Franco i Schaunard/Manel Esteve, compliren amb au- E 8 392 LA BOHÈME toritat la seva péll·cel·la, com també ho va fer el Cor dc Cambra del Palau de la Música i I'OBC, sense més. però amb una direcció amb tempi a vegades una mica desconcertants. Un fet d'un notable interès va ser el cicle titulat I 00 Palaus a Peralada. amb el qual s'insistia en la guadiànica parcel·la de programació a l'esplèndid marc de l'Església del Carme. on en ameriors edicio ns s'han viscut mome nts privi legiats. En aquest cas hom va consagrar la progn1mació a un estol de protagonistes joves d'una notable vàlua; dissortadamen t la resposta del públic no va ser la que calia esperar. potser perquè va mancar una major sensibilitat, tant promotora com receptora per part dels mitjans dc comunicació sobre la importància del que s'oferia. Nosaltres vàrem gaudi r d'un concert fa rcit d'al·licients del duo dc piano i piano a quatre mans que formen els genmns Luis i Víctor del Vallc a mb un programa espectacula r resolt amb una autoritat impressionant; llàstima per als qui s'ho van perdre. L'exquisida soprano Marta Mathéu, molt ben acompanyada per Hussan Park, va assumir el !isc d'un programa tan in· tcressant i substanciós com de poc atractiu per al gran públic. fe t que es va tra· eluir en una assistència poc més que testimonial. És una pena que Ics esplèndides cançons dels nostres Joaquim Serra, )oan Lamote de Grignon i Frederic Mompou bastides sobre poemes de Josep Carner. Apel·les Mestres i Josep )anés siguin encara tan desconegudes -excepte les de Mompou-, i per això mateix tan poc estimades; alguna cosa falla: segurament molt més que alguna. La soprano tarragonina s'hi va esmerçar amb grans dosis de finor i bo n gus t. tanmateix amb una dicció massa operística. I ballet clàssic va ser servi t per una companyia russa amb poca història -Ballet del Kremlin-. amb l'atractiu principal de dos títols de gran repertori, Cise/e i Ro· meu i ju/ieta, correspostos per unescoreografies en general més de gran ofici q ue no de genialitat, inter pretades pe r unu companyia a la qual es podie n aplicor els mateixos epítets, tanma teix amb caps de brot de notable e nve rgad ura , com és el cas d'Aydar Xaidullin i Aleksandra límofeeva a Ciselle, el convidat cstel·lar de Romeu i ju/ieta, lgor Yebra, i la seva companya de repartiment atalia Balakhintxeva. En tot cas, no cal dir-ho, sengles espectacles dels que fan festiva l, que aquest era l'objectiu. E I FESTIVALS D'ESTIU II;I:C·I;I;I,\(1 PERALADA Estrelles brillants i estrelles fosques En guany les estrelles han tornat a brillar en e] firmament estiu enc de Peralada, tot i la pluja amenaçant i aJgun cop present en l'inestable cel musicaJ de l'encara festival líric capdavanter a Catalunya. per MERCEDES CONDE PONS IVO POGORELICH banda de la presència de la lírica en la seva màxima expressió, amb La Bo!tème de Puccini, el gène re predilecte del Festival va brillar amb força i potser descaradament de forma més essencial i lluent amb el concert protagonitzat pel tenor peruà )uan Diego Fló rez, cantant de moda, amb motius de sobres. Flórez va o fe rir un recital intel-lige nt i homo· geni, potser aparentment just quant al nombre de peces interpretades. però absolutament generós, al cap i a la fi, quant a la dimensió de les àries escollides. Començar amb l'ària de Bellini ''A te o cara., d'I Puritani és prou indicatiu de les intencions del programa. Però si a això. s'hi agrega la sobirania vocal d' un genileman de la lírica com s'es tà definint amb cada cop més força el tenor peruà, el resultat feia albirar una ovació final unànime, com va acabar manifestant-se entre el públic. Juan Diego Flórez va destiJ· lar tota mena de carícies sono res en les àries més intimistes, com e ren les de Lucrezia Borgia i La Favorite dc Donizctli, mentre apuntava maneres de líric e n l'ària gairebé de bravura "Asi l héréditai re'' de Guillaume Tell dc Rossini, inte rpretada magish·almcnt. Com a cloenda, la ja habitual ària dels nou Do de pit de La fi.glia del reggimiento de Do· nizetti, que en la versió italiana mostra més compromís a l' hora d'atacar els aguts, per Ja concepció sil·làbica de Ics paraules. Un trio de bisos van aca bar d'embogir el personal, malgrat la necessàriament obviable aportació de l'O BC amb més ganes dc vacances que A de tocar, actitud que Michele Mariotti no va poder invertir. D'estrelles també anava el concert de Ja fadista Du Ice Pontes i la Oamenca Estrella Moren te. Aquest tipus de conglomerats mus icals acostumen a ser perillosos s i no es fan amb molta c ura. Les dues estrelles van aparèixer, afortunadament, acompanyades d' un nombrós i solve nt grup musical que va completar les aportacions vocals de les cantants, clarament contras tades entre un inici massa dubtós i un final entusiasta en què la bellesa dc cançons com Alaria de Buenos Aires va estar per sobre d'un estil interpretatiu ad !toc. Les aportacions individuals en els seus gène res d'ambdues canta nts, van ser el millo r de la vetllada. I mateix dia a la tarda, es va po· der gaudir d'un concert de cambra a càrrec del Quartet Quiroga. en el marc de l'Església del Crume. amb un aforament massa reduït. La jove formació va oferir un programa clàssic, amb una interpretació també clàssica, fins i tot en excés. Una notable interpretació del Quartet en Mi bemoll major dc Mozart i del Quartet núm. 3 de Bartók va donar pas a un més insegur Quarte/ núm. 16 de Beethoven, durant el qual es va produir el trencament d'una corda d'un dels intèrprets. L'endemà va arribar el torn de l'Orquestra de Cadaqués, en aquesta ocasió acompanyada del seu director funda cional. Sir evillc Marriner. d'edat E avançada. que malauradament es reflectia en una direcció dubitativa i, en concret, en una interpretació força convencional de la Simfonia nLÍm. 9, "del Nou Món" de Dvora k. Fidels a la in troducció dc repertOJi espanyol en el programa, l'o rquestra va interpre tar uns no us a rra njaments de dues escenes d'I· beria d'Albéniz, a cà rrec del compos itor lcsús Rucda. Evocación i El Puerto. ducs escenes de contTastada o rquestració. amb sonoritats realment acon· seguides i de gran complexitat d'interpretació. L'estrella de la nit, però, era sens dubte el pianista croata lvo Pogorclich, el qual, envoltat d'una aura dc misteri, va aparèixer a l'escenari dc l'Auditori dels Jardins del Castell per inte rpre ta r e l Concert nLÍm. 2 de Serguci Rakhmàninov. Deixant dc banda que Pogorelich aparegués amb la partitura a la mà per a la interpretació d'aquesta obra essencial del repertori pianístic, la seva no va ser una actuació convencional. Pogorelich va fer servir la magnífica obra del compositor rus per elaborar una paràfrasi de la seva personalitat, fosca i anguniosa, de gran gen iali tat tècnica, però amb un rerefons que provocava fins i lot po r. Per això. no es pot dir que la seva fos una actuació dole nta -ben a l contrari. va fer un gran espectacle-, però tampoc es pol dir que la seva fos una aportació cabdal dins l'àmbit dc la interpretació d'aquest concert. Encisar i convèncer amb el seu geni artístic, talment com ran els psicòpates, sí que ho va fer. I®C 288 9 393 PERALADA De Kurt Masur a Don Quixot Vam poder assistir al primer concert simfònic del Feslival de Peralada, que es va celebra r e l dia 18 de juliol a l'Au ditori dels Jardins de l Castell. Va anar a càrr ec de l'Orqu estra Simfònica Nacional de França i va te nir un punl em otiu i, a la vegada, extraordinari, ja que pràcticament era el comiat de Klll'l Mas ur com a titular de la formació, càrrec que ocupava des del 2002. I per JORDI MALUQUER a ser el millor concert que he sentit aquest estiu. En un programa Beethoven . van començar amb l'obertura de Fidelio enquadrada dins uns paràmetres estètics sorprenents i va venir després la Sisena Simfonia. L'orquestra, comparat amb el que va venir després. no semblava del tot centrada, mandrosa davant l'ímpetu del vell mestre. Si prenem com a basc la narració exterior que, en Beethoven, sempre es pot interioritzar, vam apreciar que més que una descripció cpidènnica dc la naturalesa, Masur hi extreia Ics vivències i el patiment dels homes que en celebren Ics festes al costat del riu i que reben, temerosos, la tempcsw . Era, també, una Sisena d iferent. La segona part la integrava la Cinquena Si111j'onia. obra tan sentida que ~ i no te n'ofereixen una versió amb garanties més va l abstenir-se'n. I ací es va produir el mi racle, Masur hi va saber infondre vida mentre l'anava fab ricant amb Ja punta dels dits. No es limitaven a fer una obra dc repertori, sinó que els músics. ara sí amatents. eren com tecles que polsava un pianista inspirat. Un acte de recreació. Inenarrable i rar de trobar als concerts d'estiu. Els antípodes del concert de Masur va ser el que ens va oferir el 9 d'agost la Drcsdncr Philharmonikcr amb la direcció dc Rafael Frühbeck dc Burgos, l'home que els aficionats antics recordem com el que va agafar el relleu d'Ataú lfo Argenta a I'Orquesta Nacional dc España i que ara ens va donar la sensació que des d'aq uella època, malgrat que ha estat titular de prou bones orquestres. com la Simfònica de Viena i la Simfònica dc Ràdio Berlín, no ha evolucionat. Gest enèrgic, solemne, poques delicadeses i versions infl ades i convencionals. Sense cap notorietat van desfi lar l'obertura d'Oberon de Weber i una des- encaixada versió de la Suite op. 59 d'El cavaffer de fa Rosa de Richard Strauss. La Simfonia núm. I de Brahms va omplir la segona part. Com a fideli - V RMC 288 10 394 RAFAEL F'R0 HBECK DE BURGOS tat a una època. Ics ducs propines van ser dos intermedis: el dc Las bodas de Luis A fonso de )iméncz i el dc l'òpera Goyescas d'Enric Granados. Les mateixes que Frühbcck havia donaI en un concert amb la Simfònica dc Pittsburg la passada temporada al Pa lau. Igua l. a mb aquest sistema, aconsegueix que Ics orqucstTes estrangeres tingu in en repertori música espanyola. Vam també poder veure un musical fet de retalls de cançons conegudes en arranjaments dc Roland Romanelli, sobre Don Quixot i l'Àngel Blau, en què Dulcinca és substituïda per una artisla dc cabaret anomenada Douce Nelle. Aquesta pro- voca les ires de l'adormit cavaller en aparèixer ensenyant els pits en un cartell dc propaganda del Moulin Rose pal'isenc penj11t en Lm nou aeroport dc la Manxa. L'espectacle no va funcionar i el mateix )erome Savary va adreça r-se al públ ic dient que estaven en rodatge, que ca lia ll·eure i afegir coses i que hi quedaven invitats quan la l'acin a Barcelona. Avaries als micros i una pluja que va delmar el públic en la part final van aigualir el lliurament dels protagonistes: Joan Crosas. Marta Ribera i Frederic Longbois. que feia de Sanxo, que encarnaven bé els respectius personatges i que hi van posar voluntat i professionalitat. KURT MASUR I F E s T Iv AL s D, E s T I u lt1:C·I¡I;1.1.(1 GREC DE BARCELONA Resultats interessants de la programació musical o es pot n egar que el nou model de Festival Grec posat en mar" a fonualment a l'edició anterior però de manera plena en l'actual, sota el guiatge de Ricard o Schwarcer, eslà fent una aposta explicita per la n1úsica, en la seva accepció m enys comercial. Sobre la base de criteris oberts, i alhora defugint el camí fàcil, el Grec 2008 ha ofert algunes propostes interessants, tot iniciant d'aquesta manera una línia d'actuació com a mínim prometedora; i en això és menys important el fel mateix que no que eJs resultats hagLn eslat completament satisfactoris. per J. C. C. n aquest context genèric se situa la proposta que amb el títol de Pinsans i caderneres ha ideat Xavier Albertí i ha posat en lletra Narcís Comadira: aquell impulsor contumaç d'iniciatives insòlites de base musical-recordem entre d'altres El duo de la africmw estrenat al Teatre Lliure, una mena de paràfrasi del gènere sarsuela. El pretext de la celebració d'un aniversari d'una societat coral catalana nostrada, amb una literalment magis tral i documen tada conferència com a esdeveniment central, serveix per dibuixar dues línies paral·leles: una, la conferència strictu sensu sobre la cançó catalana o ellied català. que és l'aportació concreta de Comadira, i !"altra, una paròdia de l'associacionisme cantable -<:oral- català més tradicional, amb clars referents al món claverià i, per extensió, de la seva representativitat social. Són dues linies que a l'hora de maridar-se dramatú rgicament no sempre aconsegueixen fer-ho amb nuïdesa i naturalitat ideaJ - resultava molt difícil-, però que amb tot assoleixen unes complicitats de gran eficàcia fins a constituir un espectacle brillant. divertit i sanitosíssim. tant des del punt de vista hcdonístic com intel·lectual. Tot això comptant amb un quadre d'intèrprets molt identificats, uns convençuts disfrutadors del que vi uen, amb el retret en algun cas d' una línia de cant poc natural perjudicadora de l'objectiu especialment irrenunciable aquí, la dicció clara. Hom blasmaria un excés de tintes en el sarcasme envers el barretinisme i el "nostrisme~ -un recurs per altra part una mica gastat i fàcil a aquestes alçàries- i una tria de temes no indiscutible. com E ~e 288 PINSANS I CADERNERES a pecats menors d'una proposta que, per original, per no correspondre a cap model, corria el risc de caure en una zona de ningú i que tanmateix acaba de resultar reeixida. En una línia formal molt distant, Cants d'amor, furor i llàgrimes constitueix una aposta a rriscadíssima, també a l marge de models establerts, amb la qual es pretén donar cos dramàtic a un enfilall de temes situats a l'àmbit de la música renaixentista i barroca. amb el fil conductor del poema èpic renaixentista jerusalem alliberada de Torcuato Tassa. Amb el coixí musical esplèndid de I'Ensemble Elyma, d'un notable nivell de perfecció, i d'un quadre de veus SO· listcs de qualitat germana. el discurs dramatúrgic no va poder supe rar uns esculls massa difíci ls ja des de la concepció original mateixa de l'espectacle, el qual a la fi. com a unitat. esdevingué frustrat. Al mateix àmbit de l'espectacle musical. però aquí partint d'una proposta no ex 110110. la versió de la Història del soldat d'Stravinsky va constituir un en-or sense ambivalències que va començar per la tria de l'espai -el grandiós Crec en una obra que va néixer deliberadament dc petit fom1at- i va concretar-se en un criteri dramatúrgic delirant, ajudat per unes interpretacions mancades de fc. a parcel·la musical va donar força més joc, amb l'èxit sense reserves de l'actuació de I'Orchestra di Piazz Vittorio, una explosió impressionant de vida i color, o el magnífic concert de cobla que va oferir la Sant )ordi-Ciutat de Barcelona amb una direcóó mestrivola dc Salvador Mas i l'agraït, espectacular i multitud inàriamcnt rebut Requiem de Mozart a les acaballes del fest iva l, amb el Cor i Orquestra del Gran Teatre del Liceu, un quadre de joves i brillants solistes - Maite Albcrola. Anna Tobclla. David Alegret i Marc Pujol- i la direcció del nou titular del Liceu, Michacl Bodcr. Tot això. al marge d'altres manifestacions que no es mouen de manera exacta en l'àmbit d'aquesta publicació. L 11 395 TORROELLA DE MONTGRÍ Important aportació dels germans Capuçon Pe r defi n ir e l Fes tival d e M ús iqu es de To rroella de Mo n Lg i'Í celeb ra t en guany, res ulla in ev ita ble referir nos a tres aspectes foname n tals. I per LLU ÍS TRULLÉN aposta per la recuperació d'obres del nostre patrimoni. exemplificada amb la interpretació d'un programa dedicat a Domènec Terradellas ( I 7 J J. 175 1), un dels compositors més il·lusLrcs del nostre p~lnorama musical -es lractu d'un fet. el dc la recerca. que any rere any ocupa un punt concret de la programació- ; la presència de l'orquestra històrica del Fes tival, Acadèmia 1750, que sota direcció d'Aifredo Bernard ini , integrada per joves músics de di ferents països eu ropeus i especialitzats en el camp dc la interpretació segons criteris històrics, esdevé una aposta ferma dels responsables del Festival; i com a darrer tret. la presència d'un artista invitat. en aquest cas dos. els ge1·mans Capuçon, dos dels fenòmens musicals més destacats dels darrers anys i que en el decurs dc dues actuacions van justificar el talent tan aplaudit que han rebut a escala internacional. Tot esperant un auditori per al qual jn hi ha el compromís de construcció, el Festival hn seguit enguany mantenint un segell propi d'identi tat. amb originalitat de programació. en la qual figures destacades del panorama intemacional compartien ca rtell amb artistes que comencen a despuntar. Per mot ius d' infraestructura encara no pot oferir espectacles dc grans dimensions escèniques, però el cert és que escollar una Missa Solemnis a l'excepcional Cor Pilhàrmonic de Praga, o uns programes amb el comú denominador de Txaikovski sota la direcció dc Thomas Sandcrling esdevenen propostes simfòniques d'alt nivell. El Festival va iniciar-se amb un con- L ~e 288 12 396 ' ELS GERMANS CAPUÇON cert a càrrec de la soprano Isabel Rey acompanyada per l'orquestra Acadèmia 1750 dirigida per Alfrcdo Bemardini en un programa titulat "L'Sturm und Drang o la gènesi del romanticisme musical'' i dedicat a obres dc Gluck, )omclli, Rameau, C. Ph. E. Bach i Mozart. La soprano valenciana va estar especialment inspirado en la recreació dc Ics àries dc La jïnta giardi11era de Mozart (autor dc la qual és una de Ics veus més destacades dc l'actualitat), en què nitidesa vocal , claredat de dicció, ajustada projecció en el volum i un centre voca l perfectament controlat, venien acompanyat per un instint teatral d'acord amb el caràcter amorós de Ics àries interpretades. L'orquestra, en el Do11 /liCI/I ou /e Festin de Pierre dc Gluck, va endinsarse sota una acuradíssima direcció de Bernardini dins aquella subjectivitat i punyent instint dramàtic amb el qual Gluck va fer trontollar tots els esquemes musicals del període dc la li· lustració per endinsar-se dins l'expressió i subjectivitat preàmbul del romanticisme. a presència de Ics pianistes Katia i Mariellc Labèquc va esdeveni r. cinc anys després de la seva darrera actuació a Torroella, un dels altres punts àlgids del Festival. Amb un programa concebu t a la seva mida. van endinsar-sc en el món dc Debussy En Blanc et noir i en la cclebètüma Fantasia D. 940 de Schubert, recreada amb un indubtable aprofundiment però amb certs moments mancada d'aquella màgia romàntica d'íntima L poesia. Les Labèque van mostrar-se incommensurables en Ja Rapsòdia espanyola de Ravel, i ja fora de programa en dues obres pertanyents a Leonard Bernstein i Michel Camilo en què els focs d'artifici rítmics i temperamentals van evidenciar novament aquella vehemència i el temperament inevitablement associats a l'estil de les pianistes franceses. Un altre dels instants àlgids del Festival va assolir-se amb la interpretació de la monumental Missa Solemnis de Beethoven, a càrrec de l'Orquestra de Cambra de Praga, el Cor Filharmònic de Praga, solistes vocals i la direcció d'Ondrej Kukal. Una versió en què el Cor va cmportar-se tot el protagonisme, i en la qual va produir-se un desequilibri entre una orquestra cambrística i una ag1·upació coral majestuosa en efectius, tot afectant diversos aspectes de la interpretació. Un Beethoven plantejat seguint criteris romàntics, amb sonoritats majestuoses, dotat pel caràcter atorgat pel director d'una solemn itat inqüestionable, però al qual van mancar unes textures més contundents en el "G loria., i en el "Credo". Un Cor equilibrat, refinat. contundent i implicat en l'obra que tenia entre mans va esdevenir eix bàsic d'aquesta interpretació. L'Orquestra Simfònica Nacional d'Ucraïna sota d irecció de Sanderling va protagonitzar dos concerts en què la figura de Txaikovski va esdevenir eix fonamental. Una direcció vigorosa, enèrgica, amb moments de massa vehemència per la fortalesa de la sonoritat van marcar la trajectòria de dues obres tan TORROELLA DE MONTGRÍ celebèrrimes com la Quarta i Ci11que11a Simfonies, superbes musica lment i de les quals sempre s'espera una màgia interpretativa que assoleixi la dimensió romàntica sublim llegada per Txaikovski. Més emfatitzades que no pas íntimes. més robustes que no líriques. les recreacions van assolir un alt grau de correcció sense assolir aquella sensible emotivitat. En el decurs del primer concert. l'extraordinària pianista i un dels valors més representatius del piano dels da rrers anys com és Olga Kern va actuar com a solista del Concert de Txaikovski: versió radiant, brillant, d'una seguretat tècnica impecable i amb una dimensió poètica que en el deliciós segon moviment va assolir moments d'un màgic lirisme. La mateixa orquestra va estrenar l'endemà la Simfonia Barcelona dc Domènec Gonzàlez de la Rubia, una obra eclèctica en el llenguatge, amb referèn¡;ies musicals a Els Segadors o melodies popu lars catalanes, amb la presència de ritmes de blues i que en el decurs dels vint minuts de durada juga amb una orquestració àmplia i plena de contrastos. Una pàgina correcta que no cau en un excés d'avantguardisme i que mostra un estil d'escriptura sempre condicionat a la idea programàtica dels fets narrats ISABEL REY musicalment pel compositor. Quan un violinista és hereu del violí Guarneri del Gesú UPanette'' que va pertànyer a Yehudi 1\lenuhin. adquitit per a ell per la Banca Svizzer Italiana. o quan un violonccl·lista en poc menys de deu anys de trajèctòria artística ja forma part del ci rcuit internacional com una de Ics figures més rutilants, certament el talent d'ambdós sembla indiscutible. I el cert és que els germans Reanud i Gautier Capuçon esdevenen uns veritables fenòmens musicals. Tant en el Doble Concert dc Brahms, com en el sublim recital de cambra al costat del pianista icholas Angelich i dedicat també al compositor germànic va poder apreciar·-sc bona part del seu talent musical. En la interpretació del Doble Collcert, però. va produir-se una confrontació dc temperaments: el director Thomas Sanderling cercava una robustesa constant de la sonoritat; el violoncel dc Gauticr. una expressió musical quasi turmentada i emfatitzada. i el violí dc Renaud. una delicadesa en la sonoritat sempre recreant-sc amb la puresa del Guarneri. Uns contrastos que van anar avançant en el decurs d'una versió ¡;uriosa, per la seva diversitat de parers i que per sobre de tot van mostrar-nos el talent de dos artistes nascuts el 1976 i el 1981 amb un futur musical extraordinari. Va ser un concert de cambra memorable. en el qual els Trios amb piano dc Brahms presentats amb grandesa. solemnitat. projecció i amb una estudiada compenetració tant en l'aspecte tècnil: com expressiu van ser una rúbrica magistral del pas dels germans Capuçon i d'un pianista especialitzat en Beethoven i Liszt com Angelich per Torroella. El Festival va presentar novament figures com Achúcarro o María Bayo. i l'èxit dc públic corrobora la bona salut d'una proposta exclusivament clàssica amb la mirada ja posada cap a una nova edició. I®C :288 SITGES Una aposta per la diferència Apostar p er confegir programes compromesos arn b la música clàssica en festivals d'estiu és avui di.a una raresa gaire bé en perill d'extinció. I per MERCEDES CONDE PONS I festival internacional de música de Sitges Concerts de Mitjanit. en aquesta cinquena edició va unir risc i qualitat per tal d'oferir una alternativa a la resta dc cosins germans, tols vestits d 'igual manera i amb rotació però no variació de conjunts, que estiuegen arreu del territori cata là. En aquest sentit, Concerts de Mitjanit ha aconseguit en poc temps desmarcar-se i fer-se un lloc independent en el mercat musical d'estiu. amb figures no per menys conegudes o joves. de menor qualitat. Poder gaudir de la E ANDREI GAVRILOV veu de la soprano Eva Marton al Saló d'Or del Palau Mariccl. amb una audiència limitada a I 50 persones. en els seus adéus absoluts del circuit con- ccrtístic. és quelcom irrepetible i digne de mantenir per a la posteritat. També és més enriquidor participar d'una tertúlia entorn del tema dc la influència dc la política en l'obra de Chopin i Prokóficv per després completar-ho amb un concert gairebé educatiu en què Anclrei Ga- vrilov interpreta musicalment i intcl·lcctualmenl les obres d'aquests dos compositors. La varietat d'oferta concet1ística d'aquest festival. des d'un concert dc percussió de Cmme Ganigó, passant per l'encís dc la violoncel·lista Sol Gabetta, l'estranya parella fonnada per una cxcantant lítica - Petra Magoni- que amb la seva veu i el so únic d'un contrabaix - modelat de manera excepcional per Ferruccio Spinetti- despulla des dc cançons religioses a clàssics del segle xx, o els Swinglc Singers acompanyats del màgic art d'un beatboxer -que combina la màgia de la veu com a instrument amb l'estil postmodern del món dc l'electrònica- és quelcom que no té cap altre festival a Catalunya, i això l'honora. 13 397 MISCEL·LÀNIA DE FESTIVALS Tres apunts musicals de Catalunya PRADA DE CONFLENT ' aspecte musical, en el marc de la Universitat Catalana d'Estiu, es centrava en el tema "Música i patrimon i musica l dels Països Cata lans" que coordina jaume Carbonell i Guberna i que enguany tumbé ha tocat aspectes com "L'obra per él piano de Baltasar Sam per", a càrrec de joan Moll; '' La música anglesa en temps de l'Onze dc Setembre", per joan Vives: i "La cultura liturgicomusica l en la Cata lunya med ieval", per Maria lncoronata Colantuono. L'aportació de música en viu més esperada vu ser el concert dc l'Orquestra Simfònica dels joves lntèrp1·ets dels Països Catalans, que per tercer any consecutiu ha recuperat una obra oblidada d'un compositor català. El plimer any va ser dc Morera, el segon de Pa hissa i enguany ha ~tat una obra d'Eduard Toldrà, Suite e11 1\li per a orquestra, que es va estrenar el 1919. que el mateix Toldrà va dirigir el 1921 amb l'Orquestra Pau Ca- L sals i que no s'havia editat ni tomat a tocar. És una obra important que denota l'ambició d'un jove compositor per ferse un lloc en la gran música de la seva època. Després, la dedicació a la direcció d'orquestra no va permetre a Toldrà ser més prolífic. És un fet positiu que a les seves exquisides cançons i obres més conegudes, ara s'hi pugui incorporar una nova peça. Molt bé l'orquestra, dirigida per Salvador Brotons. que va servir també altres músiques de compositors dels països catalans. Una magnífica versió de L'alimara de Manuel Oltra i una espectacular suite simfònica, Mallorca de Baltasar Samper. Com a obra de repertori orquestral que s'inclou cada any amb vistes a la cohesió del conjunt i com a referència per als músics joves. van escollir el poema simfònic Els preludis de Franz Liszt. També es va estrenar l'himne de l'Orquestra, del compositor mallorquí joan Martorell, basat en el fragment de la Mata de jonc, de la crònica de Ramon Muntaner, de molta brillantor. Els aplaudiments forçaren un afegitó i La santa espina va sonar més ben compresa que mai a l'església de San t Pere de la vila de Prada. Cal dir que el concert va haver de canviar d'escenari davant les reticències del monestir dc Sant Miquel de Cuixà, on tradicionalment es celebrava el concert de I'UCE, per acollir-lo. És una garantia saber que una obra recuperada es presentarà amb un molt bon nivell i ben preparada. Els concerts de l'OSJIPC han estat sempre una satisfacció. ja se sap que les orquestres joves -JONC, JONDE- donen bones sorpreses, però una orquestra que es reuneix una vegada l'any, això sí, procurant la continuïtat de bona part dels seus integrants, i treballa intensament durant vuit dies, dóna uns resultats només atribuïbles a la bona tria de músics i a la labor de preparació que realitza l'equip de Salvador Brotons. ------------------- - - - - SANTA FLORENTINA quest festival continua fent una programació va riada però sempre dintre de les coordenades que marca Iu bona ucústica de cambra del Pati d'Armes del Castell . Hi van desfilar el Cor dc Cambra del Palau: un recital de piano amb Marisa Gupta; un duo de violí i piano fo rmat per !van Zenaty i Günter Angcr; i dues orquestres de cambra amb solista. la Lco1t Jamícek i els I Musici di Vivaldi. L'accent del festival el va marcar. però. la lírica: una gala de tenors, A ST. FELIU DE GUÍXOLS l Festival de la Porta Ferrada ha aconseguit. i no és el primer any. aquest doblet difícil. Ser un festival dc música popular amb tocs especials i grans hils. però que quan toca l'apartat dc música clàssica hi fa aportacions interessants. Així, va començar amb l'Ensemble dc Cadaqués i s'hi van progt·amar Ics Ci11c Faules de La Fontai11e amb música dc Bcnguerel. Després va venir potser l'espectacle musical més reeixit dc tot l'estiu, uns magnífics 7 pecats capitals dc Kurt Wcill sobre text de Bertold! Brecht, molt ben cscenil'icats per Frederic Amat i ni més ni menys que amb la gran Ute Lemper de protagonista. Una brillant prestació del grup Barcelona 216 molt ampliat, -amb una direcció eficient dc josé Luis Estellés- que també va E 14 398 primer; una òpera dc Rossini , 11 signor Bruschino, després, i nnalmcnt van tancar amb un espectacle titulat "Passió Pucci ni" en què, per commemorar els cent cinquanta anys del naixement del compositor, un baríton, ducs sopranos i un tenor amb Ricardo Est rada al piano van interpretar fragments dc quatre dc Ics scves òperes. Vaig assistir a l concert de l'Orquestra de Cambra Lcon jamícek amb el pianista Daniel Ligorio. La tria va ser pel renom d'aquesta orquestra de cambra, que ens ha ofert sovint actuacions notables, després per la qualitat del pia- nista i, en tercer lloc, per l'interès de l'obra escollida, que era ni més ni menys que el Concert núm. 1 per a piano en una versió, sembla que del ma teix Beethoven, per a orquestra de corda. El conjunt va donar la mida en la Suite per a cordes del compositor del qual duen el nom i va estar correcta en les arxitocades Suite 1/o/berg de Grieg i la Petita serenata noctu ma de Mozart. En canvi, va decebre en Beethoven. Semblava que l'obra els vingués de nou i l'encaix amb el pianista, per la seva banda molt segur, no va ser satisfactori. acompanyar una plimera part de cançons de Weill en què la Lemper va estar impecable. Les ducs prestacions següents van tenir el desavantatge dc ser acollides al Teatre Auditoli Municipal. que pot tenir molt de teatre però poc d'auditori i és molt sec de sonoritat, tot rebaixant el grau de qualitat dels intèrprets. Els organitzadors n'eren conscients i en els seus plans està dotar el tea tre d'una closca acústica i d'un segon auditori en pati tancat. En el primer concert, una bona orquestTa com la de la Ràdio d'Hongria va fer una Setena de Beethoven que semblava molt ben travada. Dirigida per Laszlo Kóvacs, va lluir en Ics Da11ses de Galania de Kodaly, que va ser tota una aportació a les programacions de les nostres sales i una propina, la Da11sa hongaresa núm. 5 de Brahms, que verita· blement duen a la sang. Més freds van estar en la col·laboració amb Gerard i Lluís Ciat-et en el Doble concert per a violí. violoncel i orquestra, op. 102 també de Brahms. L'acústica va perjudicar especialment els dos solistes, que s'han rescabalat en repetir-lo, a fina l de setembre, amb I'OSV. L'altre concert, amb una desajustada Sinfonietta Porta Fen·ada, va tenir el mèrit de presentar l'edició d'una obra de Juli Garreta, les Tmpressions simfòniques, magnífica, que esperem veure incorporada al repertori de les nostres orquestres. Amb una complexa i interessant Simfonia núm. 1 per a orquesI ra de cambra de Jaume Pahissa i les llistes al mar d'Eduard Toldrà, el conjunt format per al festival , amb substitucions d'última hora, no va donar la mida. per JORDI MALUQUER EL VENDRELL Oferta desigual d'un festival consolidat Durant un mes i escaig el Festival va anar desgranant els catorze concerts que s'h avien progra1nal, amb una ocupació global superior al92%. I per ALBERT SOLÉ i GALf n destaco les re fl exions següents: el resu ltat del Festival, parlant en termes de qualitat, és bo i acceptable. però també millorable. És un festival consolidat a Catalunya, ja que molts de la mateixa època han desaparegut o bé s'han transformat en festivals que altemen la música clàssica amb el rock, la dansa, la música de cantautor o altres varietats de la cu ltura, tot allunyant-se, cada vegada més, de la proposta musical exclusivament adreçada a la música clàssica. El Festival Pau Casals continua fidel a la seva estructura i propicia el protagonisme del violoncel (al·legoria clara a la memòria de Casals) i alterna orquestres i solistes. Però l'oferta, tot i l'esforç que suposa completar un calendari homogeni, és desigual. L'Orquestra de Cambra dc Berlín dixigida per Michael Erxleben va ser un model en pulcritud, a l'inació, execució i interpretació magnífica en els dos concerts en què va intervenir (el millor del Festival), seguits dels Solistes de Salzburg, l'orquestra que el va tancar amb Haydn, Mozart i Xostakóvitx. Molt diferent va ser la Simfònica de Novosibirsk. amb dues obres dc gran repertori (la Sintfonia núm. 8 de Dvorak i la Simfonia núm. 4 de Bnthms), dirigida per Arnold Kats, on tot es va esdeven ir metòdicament !ïns al final. Contràriament, la City of Shcl'lïeld Youth Orchestra va seguir el seu director Christopher Gayford amb actitud iHusionada. però amb desajustamcnts ocasionals. Cal reconèixer el magnífic h·eball que van mostrar, tant l'Orquestra de Cambra del Garraf. dirigida per Salvador Brotons (amb el Concert per a vio- E ABEL I ARNAU I TOMÀS /once/ de Saint-Saens. interpretat per Laia Puig), i la ja coneguda Orquesh·a Camerata XXI, ditigida perTobias Gossman. La pianista Ingrid Fujiko Hemming va interpretar Chopin irregula•ment amb un repertori que, de tan sabut. li va passar factura, mentre que amb els estudis de Liszt vam poder veu re, ocasionalment, la magnitud musical d'una gran pianista. Jordi Camell. en canvi, va estar molt bé amb la Cobla Sant jordi, dirigida per Xavier Pagès. interpretant una rapsòdia per a piano i cobla de joan Lluís Moraleda, a la vegada que la Cobla Sant Jordi va crear expectatives per a properes edicions. Resta, en l'apartat simfònic, la interpretació de l'Orq uestra de Cambra de Praga i el Cor Filharmònic de Praga de la Missa Sulemnis de Beethoven, en què cor i solistes es van mostrar totalment aptes per a les dificultats vocals de la partitura. Ainhoa Arteta. amb el pianista Roger Vignoles. va cantar un repertori dedicat a Liszt, Fauré, Garcia Abril, Granados i Obradors. Domini absolut de la veu, interpretació, domini de l'escena, connexió amb el públic i el repertori escollit resolt amb destresa i ofici. Fina lment, els germans Amau i Abel Tomàs (violoncel i violí, respectivament), amb el pianista Suguro lto, van mostrar-se exultants, amb una gran riquesa interpretativa. tant en la Sonata per a violí i piano núm. 8. op. 30 núm. 3 de Beethoven. com en el Trio op. 50 de Txaikovski. El concert familiar d'enguany va anar a ciu'l'eC de Xavi Lozano (tubs i estris). Marc Vila (percussió) i Guillen Aguilar (baix i cordes). i continua tenint l'acceptació del públic. esprés de vint-i-vuit ed icions del Festiva l Pau Casa ls, totalment consolidat, quan es dedueix (pel programa general del Festival) que s'ha fet un treball intens en esponsoritzacions, el Patronat Municipal dc l'Auditori hauria de fer un pas endavant perquè el nivell dels intèrprets fos més homogeni, amb l'aportació de noms més rellevants del món musical. Organitzar cursos internacionals paral· lcls al Festival significaria conservar el públic que el Festival ja té i propiciaria l'udveniment d'un altre públic que, atret pels cursos i el nom dels professors. convertiria el Festival en una cina cultural de primera magnitud internacional. deixant enrere el caràcter comarcal del tot consolidat de què gaudeix actualment, alhora que es treballés per millorar la ràtio d'assistència d'alumnes dc Ics dues escoles de música vendrellenques. En breu hi haurà unes noves instal·lacions de l'Escola Mun ic ipa l dc Música Pau Casals que permetran accedi r a nous espais d'actuació i d'estudi. D'aquí a dos anys se celebrarà el trentè aniversari del Festival Pau Casals. Seria un bon moment, doncs, per donar una nova orientació a un festival que, amb els anys, s'ha convertit en d principal referent cultural vendrellenc a Catalunya. RMC 288 D 15 399 GIRONA The Tallis Scholars, gran concert Amb Genes and Jeans de Ja cantanl isra eliana Noa s'obri, en el m arc de l'Au ditori de Girona, el IX Festiva l de Músiques Religioses i del Món. Un festival amb la voluntat de con ferir una programació àmplia on tinguin cabuda diversos tipus i estils de m úsica. per JOSEP JOFRÉ esdeveniments medi~­ tiCS van ser programats, com Ja és habitual, a Ics esca les de la Catedral. S'hi va poder escoltar la música celta irlandesa dels Aitan amb la veu de Maircad Ni Mhaonaih, Boban & Marco Markovic Orkeswr amb la seva Fanfara Gitana dels Balcans, la sèrbia Divna amb un programa de c<mts sagrats bizantins. els turcs Burhan Oca[ & Istambul Oriental Enscmblc. Ja mlisica sufí pakistanesa portada per Qawal Najmuddin Saifucldin & Brothers o l'esperada actuació del brasiler C il berto Gil. També en l'edició d'aquest any es va l'e r una aposta fel'lna per obrir el Festival a altres indrets dc la ciutat amb espectacles gratuïts, com el del cantant marroquí K.halid lzri que, a la plaça dels jurats, va aplegar diverses comunitats que compru·teixcn la ¡;iutat i on es va poder vibrar amb Ics cançons dc la cultura amazig (també anomenada berber) , en les qua ls explicava els sentiments de l'emigrant que ha hagut dc deixar-ho tot, l'orgull dc la seva identitat amazig, la denúncia de la persecució del poble del Rif o la defensa i la igualtat dc la dona. També cal destacar, en aquest sentit, la nit de percussió que va tenir lloc pels carrers del centre de la ciutat i a les mateixes esca les de la Catedral. o el concert familiar a l'Auditori, amb una actuació matinal i un taller a la tarda. dc percussió corporal. En el terreny dc la müsica anomenada "cu lta", en la qual Víctor García de Comar i David lbañcz. programadors del Festival. tenen una cura especial, van aconseguir aportar qualitat i coherència amb una programació que, una vegada més, va ofelir músiques i interpretacions d'un alt nivell. L'Auditori de Gimna va ser el marc de la ja tradicional actuadó dels cors de la ciutat que. acompanyats de l'Orquestra Simfònica del Vallès i dirigits per Xavier Puig, van obrir la vessant "clàssica" del Festival amb Ein deutsches l~equiem, op. 45 de johanncs Brahms. El tercer dels concerts del IX Festival de Músiques Religioses i del Món. el primer que aquest any s'escoltava dins la Catedral. va tenir lloc el dissabte 28 de juny i va combinar dc manera en.-iquiI ~ gr~111s E 16 -100 clora la tradició coral anglesa amb una dc les obres mestres de la música espanyola i de tots els temps, l'Ofjïciwn Dej'unclorum (Requiem) del compositor del segle XVI Tomas Luis de Victmia. La perfecció del cant a cappella que The Tallis Scholars va mostrar i va produir un so pur, gairebé sense res que pogués distreure les qualitats vocals de l'obra, sobretot després dc la necessària correcció d 'alguns petits desequilibris en la veu dc soprano que es van fer audibles en la primera part. La Cated ra l de Gi rona, doncs, va ser l'escenari idea l per poder degustar amb tot luxe dc detalls Ics sonoritats que Peter Phillips, amb una gran expressivitat i refinament. feia construir als membres del seu cor. he Tallis Scholars van estar immensos i en tot moment l'equilibri dc Ics seves veus deixava al descobert d'una manera diàfana els diversos plans sonors en la música dc Victoria. Guerrero. Obrecht i Willaert. En totes Ics obres del repertori, però sobretot a llei Domine. Domine de Francisco Guerrera i en el Requiem de Victoria. els músics anglesos arrodonien les sonoritats i els matisos de les seves veus, tot arribant a expressar d'una manera scremi i sense estridències en el tractament dc Ics dissonàncies generades per Ics línies melòd iques de les veus, tota l'espiritualitat d'aquestes obres. El claustre romànic de la Catedral. convertit un any més en escenari de concerts, va oferir un marc immillorable per tal dc gaud ir dc la intimitat d'unes músiques que tenen per essència la comunicació directa dc l'expressivitat que genera la intensitat del seu discurs. Així. al costat de la veu del contratenor Xavier Sabata, que T el diumenge dia 13 de juliol tancava el Festival amb un repertori dc música hispànica i italiana dels segles XVI al XVIII. el violoncel·lista francès jean-Ghihen Queyras oferia una rica i vigorosa versió de la iJ1tegral de les Suites per a •'iolonce/ BWV 1007- 1012 de j. S. Bach. També la música escrita a partir del segle xx té presència en la programació del Festival. Aquest any va estar vinculada essencialment a l'aniversari del compositor francès Olivier Messiaen ( 19081992), del qual es van interpretar Le banquet Céleste, amb l'organista Olivier Vernet com a protagonista, i el Qualour pow· la jin du temps amb solistes dc I'Ensemble lntercontemporain, els qua ls van demostrar en tol moment la mestria que posseeixen en la interpretació dc la música contemporània i van afrontar el concert disposats al voltant de la campana que l'artista Perejaume va fer situar al centre de l'escenari. El Qualour pour la fin du Iemps és una obra mestra en què Messiacn mostra la novetat, la subti lesa i la profunditat en l'lis dels elements de la seva tècnica de ¡;om posició. El mateix compositor, en parlar del quartet, s'expressa de la manera següent: "Una música que gronxa i que canta, que és sang nova. gest eloqüent, tm perfum desconegut. w1 ocell sense son: w1a música per a vitrall, un re111olí de colors complemenlaris, un arc-en-ciel teològic''. ixí doncs, aquest Festival compagina de manera dinàmica i socialment integradora la novetat de les creacions artístiques contemporà1úes amb la tradició de Ics grans obres de la música occidental; l'extraversió de les músiques festives amb el recolliment de les de l'àmbit religiós, les músiques pensades per a un públic majoritari amb aquelles que són de culte i exigeixen una predisposició més personal; allò que ens es més proper i forma part dc la nostra tradició amb Ics man ifestacions que, tot i ser foranes, ens ajuden a comprendre els pensaments i els sentiments d'aquells que ja formen part de la nostra societat; i per sobre de tot, hi ha el segell de qualitat, un segell que cada any s'assenta amb més força i que contribueix a equilibrar les necessitats culturals de la ciutat de Girona. A PANORAMA per RRMC nze joves intè rprets tindran oportunitat de debutar a la tretzena edició del cicle El Primer Pa la u al llarg dels quatre concerts que configuren aquest cicle que es desenvolupa els quatre dimecres d'aquest mes d'octubre. Com sempre, el promou la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música, comptant amb el patrocini de Mitsubishi Electric. Els esmentats intèrprets mostraran els seus mèrits en les especialitats de clave i jortepiano, violoncel, nauta, piano, violí, saxòfon, clari net i oboè. La seva procedència és d'arreu d'Espanya i tots ells vénen avalats per sengles historials acadèmics i fins i tot incipientment professionals d'una notable envergadura. Com és sabut, El P1imer Palau té com a objectiu fer possible cada any el debut en aquest marc a joves músics seleccio- O nats a partir d'una crida d'àmbit estatal. El caràcter especial delma re i el fet que les condicions de participaciò siguin plenament professionals, així com l'al· licient competit iu que així mateix comporta el cicle fa que la seva participació any rere any sigui més cobejada i això afavoreix l'increment dels nivells qualitatius. Com sempre. dos dels concerts comptaran amb acompanyament orquestral, amb la Simfònica del Vallès dirigida per Salvador Brotons i l'Orquestra acional Clàssica d'Andorra comandada pel seu titular, Marzio Conti. Els intèrprets seran, per ordre dc participació: Cheng1 Chen Li u (clavicèmbal i fortepiano), Paula Herm)ndez (violoncel), Gus tavo Villegas (flauta). Ana María Valderrama (violí). Antonio Galera (piano), Vicent Montalt (oboè). Guillenno Pastrana (violoncel). David Pons (saxòfon). Darío Mariño (clarinet). Josep Garcia (piano) i Alejandro Bustamante (violí). Po teriorment. el dia 20 de novembre se celebrarà el concert de cloenda. amb la participació del vencedor de l'edició anterior. el violoncel ·lista Fernando Arias, que actuarà en solitari (Suite IILÍIII. 6 dc J. S. Bach) i amb la JONC Filharmonia (Variacions sobre u11 tema rococó dc Txaikovski). sota la direcció del titular de l'esmentada orquestra. Manuel Valdivieso. Un dia abans. la Sala de Cambra del mateix Palau acollirà una taula rodona que tractarà del tema ''La música en els mitjans dc comunicació''. que, moderada per Maria Gorgues, comptarà amb la participació dc Salvador Mas i Benet Casablancas - directors. respectivament, dc I' ESMUC i del Conservatori S uperio r del Liceu-: el cap de Cultura i Espectacles del diari "AVUI''. Andreu Comila: l'excap d'Espectacles d''·EJ Periódico" i crític d'aquest mitjà, César López Rosell. i el crític d'~EI País", Javicr Pérez Senz. RMC .288 ESCOLA lm o'OPERA Concurs Mirna Lacambra per accedir al lloE SABADELL ASSOCIACIÓ PER LA FORMACIÓ DE JOVES CANTANTS D'ÒPERA Xlii CURS DE PROFESSIONALITZACIÓ Dedicat a l'òpera Don Giovanni de W. A. Mozart Tancament de la Inscripció: 28 de gener de 2009 Concurs del 2 al 5 de febrer de 2009 Inici del Curs: 16 de febrer de 2009 Finalització del Curs: 23 d'abril de 2009 amb la representació de Don Giovanni de W. A. Mozart al Teatre M. La Faràndula de Sabadell Organitza: ASSOCIACIÓ D'AMICS DE L'ÒPERA DE SABADELL Plaça Sant Roc, 22, 2n 1a • E-08201 Sabadell (Barcelona) Tels. 93 725 67 34 • 93 726 46 17 • Fax 93 727 53 21 • www.aaos.info • e-mall. aaosCaaos.lnfo 17 401 •'··, ...... • PALAU MÚSICA CATALANA 1908·2008 Concerts Familiars al Palau VI Temporada 2008-2009 BIM BOM, NADONS AL PALAU 5, 12 119 d'octubre de 2008, 11 I 1 2.30 h Eóot de Oa 12 metol Ptrtlolpunt.s on ol t.ollor: a nadó. acompanya1 d'IXI o doo """"" Companylo Kamalundu Direcció musical: Pedro Perdo 0/reoc•ó: Marta Flol PITIT PALAU El noctO I un octult 2A e El niKIO I doo adulta. 30 e ZIG ZAG, PASSETS AL PALAU 25, 28 d'octubre 19 de novembre de 2008, 11112.30 h --· Edot OO l o~onyo -~ ..... ....., enon.~cr..,o Companyia Kamalundu Olroodó musical' Padro Pardo Otrocoó: Marta Flol PltTIT PALAU El non I "" octult 24 e I El """ I doo adullll: 30 € TRENCADÍS DE CANÇONS 1 do febrer de 2009, 1 2 h EdtH: o par11r do 2 onye Factoria Mascaró Composldó musical: J oan Figueres Dlreoci6 I cor.: Joan Serra I Quim Serra e SALA DE CONCE!RTS. Prou: 11 L'ORQUESTRA VA DE FESTA 15 da !obrar da 2009, 10.30 112 h Edoto,.,002onyo EL FANTASMA DEL PALAU EN JAN TITELLA B da març de 2009, 1 0.30 I 1 2 h Edat apottlt002anyo 19 d'abril da 2009, 12 h Centre da Titelles de Uaida Text: Joan-Andreu Vallvé Música: Poire Vallvé Edat oporl)r002111)'1 Factoria Mascaró 011'acci6 musical: Joan Figueres 0119CC16: Joan Serra i Quim Serra PETIT PALAU. Preu: 11 e Orquestra Simfònica Julià Carbonell da las Tarras de Uaida Dracció: Alfons Rovorté SALA DE CONCERTS. Prou: 11 € ~ Lazzigags Oveccl6 escènica; Oriol Úbeda LA VOLTA AL MÓN AMB 80 INSTRUMENTS DE PERCUSSIÓ SENT 100 P&TIT PALAU. Preu. li e 29 de març de 2009, 1 2 h LA VEU DEL MÓN 1 do març da 2009, 12 h Edoto potlitde2111)'1 Actors: Ferran Junyent I Xavier Melero Olroccíó escênlca: Oriol Úbeda SALA DE CONCERTS. Prou: 11 e VEN DA D'ENTRADES: lmornet: www.pntaumusica.org Edat • pMit de 2 anys """"' . _. . . . ·-e.nco- 26 d'abril de 2009, 12 h Escola Coral de l'Orfeó Català Percussions de Barcelona Actors: Sergi Matau I Enric Rodrfguez Ballarina: Gigi Grau Oítecció escènica: Oriol Úbada SALA DE CONCERTS. P111u· 11 e Org11nftu I patrocina: Edat o parür de 2 anys Percussions da Barcelona Teclats: Jordi Vllapriny6 Guió I presentació: Carles Lobo SALA DE CONCERTS. Pr<! u: 11 @ Amb ol pcnroclnl do: A los taqui los dol Petau do la Múalca Catalana Telèfon: 902 ~4 2 882 INFORMACIÓ: www.pataumuslco.org Tel.' 902 442 882 A/o· l&qUIHesOpalaumusica org ~~ 11[ 1111 ... CAlAIA ·-· OflrlO r.LAU Ol LA MUSICA /ò(:a·/1JY ~~ I • I o l undoclcl . . ~ l.lulsf'.arullll Amb IGcol·laboració de; PANORAMA DIETARI D'UN CRÍTIC EN EXCEDÈNCIA 'Els Segadors', en privat Tinc un a molt especial relació amb Els Segadors. M'agraden els himnes, i aquest és m olt m eu. per ANTONI BATISTA e'l va presentar el meu ~a­ re quan encara e ra prou mfant per olorar més que entendre. Em va dir que en Franco l'havia prohibit i me'l va cantar acompanyant-se al piano. Després el vaig senti r cantar al senyor joaquim , l'amo del co lmadu de quan l'oli es venia a l'engròs des d'unes p recioses bombes sortidor, però n'enduria la lletra. com si no ros prou bel·ligerant. Quan vaig tenir uns certs coneixements d'hannonia, vaig fer adaptacions per a piano de tols els himnes i cançons que la dictadura proscrivia. A mi la dèria per la transgressió em va venir per aquest costat, a més a més de l'habitual. La versió d'Els Segadors, en Fa sostingut menor, va quedar ben e ndreçada i encara fa goig. L'hi vaig tocar al pres ident Maragall a la Casa dels Canonges. Però la primera gran actuació havia tingut lloc a l'església de Torredembarra. l'any de gràcia de 1973. Jo tocava l'orgue a les misses d'estiu i el senyor rector. carca i poc il·luminat, tol i que un bon home, em va demanar que toqués a l'ofici "que pagava" la Guàrdia Civil el dia del Pilar, la patrona del cos. Ja a l'escenari del crim, el d ia dels fets. em va dir que si no em far ia res tocar l'himne nacional a l'elevació. Va ig respondre que cap problema. I heus aquí que quan aquell pobre mossèn, amb la Benemèrita vestida de gala i presentant armes al presbiteri, va aixecar l'hòstia i gairebé li cau a terra perquè l'organista. jo mateix, vaig arrencar amb Els Segadors. No vaig tomar a tocar l'orgue fins que no van canviar l'arxiprest, però de l'efemèride al poble encara se'n parla. Un any després, va ig sentir F.ls Segadors per primer cop en públic. Era la versió històrica cantada per en Rafael Subirachs, al campus de la Unive rsitat Autònoma. Després la hi escoltaria també al Festival de Cançó dc Canet, i en la presentació de l'enregistrament djscogràfic, a l'ermita de Santa Maria de l'Estany. És la versió al meu gust més M RAFAEL SUBIRACHS preciosa. Atès que el disc Bac de Roda q ue la contenia va ser descatalogat, vaig fer-ne una gravació en vídeo quan dirigia el programa BTV Clàssica. l'any 2003. Si més no, aq uest màster eJÚsteix. A l'incorporar-me al Departament de la Presidència de la Generalitat, a primers de l'any següent, en una complicitat fmctífera amb l'altre melòman de l'equip, en Jaume Badia, vam fer que en Subirachs fos el primer que cantés Els Segadors en el disseny nou de la Diada. al Parc de la Ciutadel la. Però amb l'amic Badia encara en vam fer una de més grossa. El president Maragall volia una nova versió institucional de l'himne, que, sense perdre la solemnitat que regeix la litúrgia política, guanyés en força. En Badia i jo vam ser els designats pel president per pensar en qui podria fer la nova partitura i encarregar-la-hi. Va ser el mestre Ros Marbà, i vam tenir el plaer de ser presents a l'emotiu acte de lliurament de l'obra al president per part del mestre, i després a l'enregis trament. amb I'OBC i l'Orfeó Català, a l qua l també va ser-hi Maragall. La nova versió va ser estrenada a la Diada de l'any següent, 2005, dirigida pel mateix Ros Marbà. Quan exercia aquesta crítica de la qual estic en excedència. vaig contribuir modestament a fer que Els Segadors fos declarat oficialme nt himne nacional de Catalunya pel Parlament. secundant la gran feina que havia endegat en aquest sentit Oriol Marto rell. Vaig fer un ampli reportatge al "Magazine de La Vanguardia" documentant el tema tant com vaig poder i demanant que Els Segadors assolís un rang que no havia tingut ni en la República. Vaig explicar des d'aquella alcgalitat. fins la cosa erudita d'autors que havien buscat lletres alternatives: Espriu. per exemple. que considerava que el text canònic era massa agressiu, totalment contraindicat amb !"'escolta Sepharad ''. La proposta d'Espriu la va cantar Marina Rossell amb una música alternativa, i va donar títol al seu primer disc, Si volíeu escoltar: i Carles Santos, per ordre d'Antoni Gutiérrez Díaz, li va posar una altra música, igualment molt cantable. amb la intencionalitat que fos himne del PSUC. Un bon merder. Tant em vaig treballar la qüestió d'Els Segadors en particular i els himnes en general, que corregit i augmentat l'arlicle va ser un capítol dc la meva tesi. L a cosa no acaba aquí. Al recital de Paco lbañez al Palau , primers noranta, abans de sortir a l'escenari li va agafar la dèria de fer Els Segadors com a bis, "una llersión mía, intimista. profunda"... Mentre el recital transconia. li vam escriure el text amb lletres ben gruixudes i li vaig dir la successió d'acords, que vam provar a la mitja part al camerino -no cal dir que vam transportar el Fa sostingut menor a una armadura menys estranya i més baixa. No només se'n va sortir, sinó que va fer mutar realment un cant dc masses en un cant íntim. En Paco. que treu renoms a tothom, en record d'allò. i que sosté que sóc molt tossut, em va batejar "Tremoli l'enemic''. Un honor. Aquest últim Onze de Setembre, Salvador Mas ha dirigit la seva versió a la Ciutadella, també molt bona i amb ànim moda l dc ressalta r que Els Segadors és una melodia antiga, i que és un himne atípic en mode menor, potser contrapesant el triom falisme triomfant del primer vers, més d'acord amb la poètica dels símbols musicopolitics. De fet. a mi m'agrada que anem pel món amb un himne en menor, modal, que s'adiu més amb la nostra història que la fanfara. si ll·aiem els almogàvers, que encaixen més amb el text que amb la partitura. No sé com evolucionarà la meva intensa relació amb Els Segadors. Potser acabaré tocant a la Ciutadella la meva versió pianística. El que no desitjo dc cap manera és haver de tornar-la a tocar· d'amagat. com quan la vaig engiponar al vell piano Matistany de la meva marc. En privat. RMC 288 19 403 El Palau de la Música Catalana, Un homenatge una de les 7 meravelles de Barcelona m erescut i m odè li c en la rea litzac ió per PERE ARTfS questa iniciativa es desenvolupà el passat mes de juny a proposta del Bureau internacional de Capitals Culturals, amb la col·laboració de BTV. Així, després de la recepció de gairebé I0.000 vots dels ciutadans de Barcelona, les 7 meravelles del patrimoni cultural material de la Ciutat Comtal, escollides entre un total de vint-i-cinc propostes que optaven a aquesta designació, van ser les següents: Sagrada Família, Santa Maria del Ma r~ Palau de la Música Catalana, Casa Milà, Gran Teatre del Liceu, Casa Batlló i la Torre Agbar:. L'acte de lliurament dels diplomes tingué lloc el passat juliol i el guardó del Palau de la Música Catalana el recollí la Sra. Rosa Garicano, directora general de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana. A / s un fet habitual que qui ha dut a terme una acció eficaç i persistent (i remarco els dos adjectius) sigui homenatjat pels qui han estat beneficiats per la seva acció. Heus-ne ací un exemple. El 15 de juny se celebrà un concert a l'església de Sant Felip Neri, en homenatge a M. Teresa Giménez. Aquesta gran persona fou cantaire durant molts anys a la Coral Sant Jordi; suplí, quan calia, l'Oriol en els assaigs: cofundà Iu coral infantil l'Esquitx i després la coral l'Espurna i el Cor Llevant: també forrnà part dels equips directius dc la Federació Catalana d'Entitats Corals i del Secretariat de Corals Infantils dc Catalunya: i tot això dut a terme durant més de 25 anys amb una il·lusió indefallent i amb el rigor provinent dc Iu seva sòlida formació musical adq uirida al Conservatori del Liceu; cal afegir-hi, a més, la tasca docent en diverses institucions privades i a la Universitat Autònoma dc Barcelona. El programa del concert-que fou preparat com una festa sorpresa- fou el següent: Ics actuacions de totes les seccions de la família Sant Jordi: l'Esquitx i l'Espurna, petits, mitjans i grans: Cor Nubile; Cor Llevant: Coral Sant Jordi, Coral Mata de Jonc (fundada en els seus orígens per pares d''·espurncs"): Cor Ponent (integrat per excantaires dc Ja Coral Sant Jordi), coronades amb Tot cantant amb la Giméne= sobre Ja melodia Tot baixant per la drecera. El públic que omplia l'església sintonitzà plenament amb l'esperit de cada una de les peccs i atorgà a l'audició aquell clima emotiu que és propi de les vetllades bellament reeixides. El concert transcorregué en un progressiu in crescendo fins a arribm· a l'esclat final d'una ovació clamorosa i els discursos dels representants dels organismes federatius del món coral. En definitiva, fou un acte memorable, l!lnt per a la festejado com per als seus umics, que li tributaren un homenatge amb la calidesa que significava el seu afecte i la seva admiració. )o estic segur que aquest concert va ser el millor obsequi pel seu aniversari; perquè lluny dc paraules vanes, a ella li han iJ1tercssat els fets; i els fets de la Giménez han estat fructífers en el món cultural català i més específicament en el món coral infantil i en el món docent. E RMC 288 20 Oberta la inscripció al Concurs Maria Canals a propera edició del Concurs Internacional de Música Maria Canals de Barcelona, la cinquanta-cinquena, a més de Ja tradicional branca de piano, obre les portes als trios dc corda formals per un piano, un violí i un violoncel. D'altra banda, el Concurs ha avançat les dates del maig al març. Així, el Concurs per als intèrprets de trio tindrà lloc del IO al 14 de març, i per als pianistes solistes del 14 al 27 de març. Les dues branques del Concurs, que es celebraran al Palau de la Música, seran retransmeses en directe des del web del concurs. Els interessats a inscriure's ho poden fer fins al 9 de gener de 2009. Per primera vegada es podrà realitzar la inscripció a través del web del Concurs (\vww.mariacanals.org), on també es pot trobar tota la informació sobre la propera edició i es poden descarregar els reglaments de les dues branques. El Concurs també compta amb altres novetats, com la incorporació d'una semifinal , que tindrir lloc entre la segona prova i la final, amb un recital de 50 minuts. Els concursants premiats es veuran recompensats, a més d'impot1ants premis econòmics, amb més de 30 concerts remunerats arreu del món, amb premis especials als millors intèrprets dc la música de Blancafort i Mompou, i amb la gravació d'un CD amb el segell Naxos per al primer prem i. El jurat es farà públic poc abans del concurs, i els seus membres no poden portar alumnes al certamen. Els participants seleccionats, quan deixin de participar en el Concurs, tindran la possibilitat d'oferir recitals per la ciutat en el marc dc l'Off Concurs. L Continuïtat del Concurs de Composició Vocal l passat mes de juliol se signà un acord entre la Fundació Jesús Serra (del Grup Catalana Occident) i la Fundació Amics del Liceu-Fundació Privada mitjançant el qual es dóna continuïtat a la col·laboració entre les dues entitats per convocar noves edicions del Concurs de Composició Vocal, creat per la Fundació Amics del Liceu el 2005, d'àmbit estatal i únic d'aquest gènere, dotat amb 4.000 eures i adreçat a joves menors de 35 anys autors d'obres originals i inèdites dins el gènere liederístic. L'acord estableix una aportació de la Fundació Jesús Serra de 75.000 euros a la Fundació Amics del Liceu per a les tres pròximes edicions del Concurs. E Francesc Casadesús, Antònia Font i Salvador Sunyer Premis Nacionals de Cultura, Dansa, i Música i Teatre l jurat dels Premis Nacionals de Cultura, presidits pel conseller de Cultura i Mitjans de Comunicació, Joan Manuel Tresserras, va atorgar el Premi Nacional de Dansa a rranccsc Casadesús, director del Mercat de les Flors-Centre de les Arts del Moviment, "per lo re11ovaci6, visibilitat i projecció que ha dona/ al Mercal de les Plors. tot esdevenint en moli poc temps l'espai de referència en l'àmbit de la da11sa i les arts del111ovi111ent". El de Música s'atorgà al grup mallorquí Antònia Font, pel disc Coser i cantar. en companyia dc la Bratislava Symphony Orchestra i editat l'any passat amb motiu del seu desè an iversari. tot destacant "la personal aportació a la música pop-rock en català del quintet mallorquí". Finalment, el dc Teatre s'atorgà a Salvador Sunyer, impulsor del Festival Temporada Alta, "per la seva tenacitat infatigable i apassionada en la recerca de l'excef.lència des de la gestió escènica, i com a impulsor del Festival Temporada Alta i la posada en marxa del centre d'arts escèniques de Salt i Girona El Canal, a la factoria Coma-Cross de Salt''. Els Premis Nacionals de Cultura estan dotats cadascun amb 18.030 euros. És previst que l'acte de lliurament dels guardons tingui lloc aquest 25 d'octubre al Teatre Kursaal de Manresa. E Marta Carretón ARS SUBTILIOR Nova directora assistent de la Banda Municipal de Barcelona Bascos sense embuts arta Carretón, bilbaïna de 23 anys, és la nova directora assistent de la Banda Municipal de Barcelona i va dirigir el seu primer concert el passat 6 de setembre al Parc de l'Espanya Industtial. Al llarg de la temporada dirigirà diversos programes als banis. parcs i jardins. i també en ocasions especials, com el Concert de la Mercè. entre d'altres. Marta Carretón estudià direcció d'orquestra al Musikene amb Jotma Panula, Josep Caballé i Enrique García Asensio, i posteriorment a Barcelona amb Salvador Brotons a I'ESMUC. Ha estat directora de la Musika Banda Pasaia (2003-2005) i assistent dc Salvador Brotons a l'Orquestra de Joves Intèrprets dels Països Catalans (2006-07). Actualment també és directora de les orquestres de l'Escola de Música del Palau i codirectora del grup instrumental Conjunt XXI. En el cam p de la direcció coral, el 2007 va dirigir el cor Naumon41 5 Ensemble en la producció de L'Orfeo de Monteverdi am b La Fura dels Baus i actualment és subdirectora del Cor Albada de l'Agrupació Cor Madrigal. M Enregistrament i nova composició de Jordi Codina / s previst que aquest octubre el guitarrista Jordi Codina enregistri el Concert en Sol menor, per a guitarra i orquestra de corda, de la compositora Gloria Villanueva. També. i en la seva vessant compositiva, Codina està treballant en una nova obra per a trio de corda, Sons a fujo/. inspirada en el món creatiu d'aquest arquitecte català que serà homenatjat aquesta tardor per l'Associació Artesans de Gràcia. També, aquest 20 d'octubre. l'intèrpret participa en l'homenatge que l'ACIMC ret a Antoni Ros Marbà. a la Sala Mompou de la seu dc l'SGAE a Barcelona. D'altra banda, l'intèrpret va actuar el passat 11 de setembre a Ja ciutat alemanya de Colònia, en el marc de la Biennal d'Art Contemporani, tot interpretant obres de Mompou, Montsalvatge, Sat·dà, Balada, Benguerel i Gerhard. Anteriorment, Jordi Codina i el també guitarrista Josep Maria Mangado van formar duet en el cicle musical 30 Minuts de Música a La Pedrera, amb la proposta .. En un saló dc Barcelona del segle XIX'', amb obres de Sor, lradier, Tàrrega, Ferrer i Balsach. I fina lment. Codina també va intervenir en el cicle musical Mas i Mas amb un recital que sota el nom de ''Miniatures" oferí obres de Sor. Tàrrega, Moreno-Torroba, Tarragó, Liennemann, Montsalvatge, Balada, Fleury i Teixeira. E TANGENTS Vigència d'un argument per JORDIMALUQUER ' assistència a una de les representacions de l'òpera Luísa Miller dc Giuscppe Verdi amb llibret de Salvatore Camarano basat en una obra dc Schiller ens ha permès contemplar-la des d'una certa distància i veure què hi passa. En primer lloc, es tracta de l'intent de substitució, perquè acaba en fracàs, de la imposició de la voluntat paterna a un fill per casar-sc a la llibertat d'escollir-ho ell. Històricament, el cas es dóna. En la nostra societat encara pesa? Sí que és cert que en cultures amb més pes dc la h·adició, com l'àrab, és encara vigent. En segon lloc, les males arts per aconseguir el poder, com fa el comte Waltcr. també d'una manera o altra passa sovint. Aixi com el xantatge, aquí en la conducta de Worms per obtenir la mà de Luisa, xacra que en major o menor grau podem veu re com no es circumscriu als assumptes amorosos. sinó que s'estén a molts afers dc la societat. També a l'òpera hi ha una allau de gent embadalida que segueix Ics peripècies dc la parella protagonista com si ells no tinguessin vida pròpia. Si veiem els casos dc Lady Di , Letízia o d'altres protagonistes de les revistes rosa, els que s'alienen seguint la vida dels altres són pa de cada dia. Demanar al cel -en moltes òperes als numi o altres divinitats invocades- la solució per a problemes personals, malgrat que en una òpera xoqui, continua sent un reflex quasi inclòs en els gens humans. Igualment podríem dir de quan els vilatans confien en la protecció divina perquè guanyi la causa justa. En veure l'òpera, em va semblar que l'argument estava allunyat i que aquella problemàtica no m'atenyia. Fet l'anàlisi i afegint-hi totes les elucubracions que es poden encara fer sobre el concepte de la innocència schilleriana, arribo a la conclusió, sobretot si mirem la globalitat del món, que era plenament vigent. L per XAVIER CHAVARRIA a uns anys que tinc l'ocasió d'assistir a diversos concerts d' un dels fest ivals d'estiu amb més solera i prestigi d'Europa, la Quinzena Musical de Sant Sebastiil. La Quinzena no en té res, de quinzena. perquè s'estén du rant cinc setmanes llargues, ofereix més d'un centenar de concerts i activitats musicals, i es desenvolupa per bona part del territori guipuscoà, tot i que el rovell de l'ou és a I'Auditorio Kursaal de Sant Sebastià, un curiós edifici dc Rafael Moneo amb capacitat per a mil vuit-cents espectadors, amb visibilitat total. amb disseny acústic d'Higini Arau (us sona, el tàndem?), i varat a la platja de Zurriola com una mena de gran roca cúbica dc vidre i llums de neó (us estalviaré les sarcàstiques i hilarants denominacions amb què els indígenes han batejat l'edifici). Al Kursaal, s'hi fan concerts de molta categoria, amb gran repertori i intèrprets de renom internacional. i sempre l'he vist ple de gom a gom: aquesta és una ciutat amb molta tradició musical. Enguany, però, m'ha frapat un detall que no havia vist en edicions anteriors: en entrar a la sala, les hostesses donen en mà a tots els assistents un targetó signat per l'organització i escrit en castellà i en euskera, que porta per títol, en negreta i majúscules, "atlíso ímporlante para escuchar mejor el concíerto". No sé si definir els quatre punts que vénen a continuació com a recomanacions. nom1es o ordres. però val la pena parafrasejar-les: -Desconectar los móvíles y alarmas en relojes. -Mitigar co11 un pC/Iïue/o o la mísma mano las toses repentínas. sobre todo en los momentos Ien tos y píanísímos. -No desenvol11er carame/os, abrir y cerrar bo/sos con los ruídos molestos e ínnecesaríos que este típo de acciones llel'all consígo. -No abandonar su localídad míentras esté sahtdando el director y llasta que los músícos inicien su retirada del escenario. Con el cumplimíento de estas norma s elementales. daremos una ímagen de c:ívísmo y cultura de las que saldremos benefíciados tanta pública como ínlérpretes. I lc de confessar que no havia vist ma i aq uesta vehemència normativa. L'estat dc perplexitat inicial deixa pas a un cert enuig: cal que ens ho diguin, tot això?. sembla que siguem a l'escola ... Però l'estricta i aplicada observança de totes aquestes ··recomanacions''. al final del concert em fan pensar que potser han fet el seu efecte... I vista la relaxació de costums als auditoris dc casa nostra. potser també ens convindrien ... O és exagerat? F ~e 288 21 -105 IMPROMPTU per FRA NCESC TAVERNA-BECH L'evolució de la simfonia (en el bicentenari de la 'Pastoral' de Beethoven) es de Haydn i Mozart fins més enllà d'Stravinsky i Serio, el model de la simfonia ha experimentat una profunda evolució... De pura forma constructiva ha passat a ésser una plataforma per manifestar-hi qüestions psicològiques i filosòfiques ... El desig d'assolir una major llibertat lírica i harmònica ha estat un factor decisiu en aquest procés en el qual també han incidit els canvis en la manera de concebre les idees sonores i l'acumulació de comeses narratives. Vegeu si no, com dc la simple bellesa amb la qual Haydn, Mozart i el jove Beethoven escrivien les autèntiques primeres simfonies de la història, s'arriba, segle i mig més tard, a una veritable divergència dc comeses, en què Stravinsky se centrarà en la racionalitat arquitectònica i Berio especularà amb la complexitat de l'expressió lírica. Ja en Beethoven es manifesta aquesta diversitat de parers, atès que si en les simfonies I. Il. lV. VIl i VIII , l'esquema formal segueix Ics pautes clàssiques, en canvi en la lli, V, VI i IX la música es converteix primordialment en un vehicle de meditació humanística (destí i cosmos). Igualment, en la NoFena de Schubert, el discurs musical sembla transcórrer pels paratges propis dc la confessió subjectiva i personal. Amb tol, en Mendelssohn i Schumann es torna a la concepció clf1ssica. creant mons abstTactcs, on les idees són purament so, o millor, emoció sonora. I amb aquesta emoció sonora, Brahms culmina la finalitat constructiva a D través de les seves quatre sinúonies. En elles. donant forma a una inqüestionable tetralogia simfònica. Brahms estableix una síntesi entre la música d'ascendència coral i luterana, amb la que, posteriorment. des de la sentimentalitat barroca evolucionarà fins a la recerca filosòfica del romanticisme. I què són les simfonies dc Mahler, si no unes concepcions gegantines i alhora farcides de visions miniaturistes? Fins a cert punt, en elles la solidesa de l'estmctura tonal es trenca en mil i un fragments per explicar el drama de l'home i en el discurs - a vegades exquisit i espiritual, en altres moments vulgar i fins i tot groller- Mahler exposa la seva inquietant visió entre biològica i còsmica dc l'existència . Al seu costat, i com a contrapès, tenim Ja complexitat admirablement contemplativa dc Ics poderoses i serenes polifonies de Bruckncr i també ja en el segle XX i quasi per generació espontània, apareixen les set simfonies de Sibelius, encara poc conegudes, que captiven per la seva expressió teJ.Júrica i q ue, en definitiva, expliquen la vivència emocionada de l'home contemplant l'univers. I de moment, com a culminació, cal situar Xostakóvitx amb les seves quinze simfonies. Amb elles retornem a l'home. Amb tol, en la temàtica i potser com a signe d'identitat amb l'època, Xostakóvitx hi expressa la revolta constant envers la injustícia del poder absolutista, manifesta ideals de ll ibertat, i acusa les injustícies i la violència de la nostra època ... Àlex Alguacil a Nova York RM-C 288 l pianista barceloní Àlex Alguacil actuarà el proper 13 dc novembre ~e 2008 al mític Carnegie Hali de Nova York interpretant obres de Debussy. Prokófiev i Chopin. Alex Alguacil, que actualment resideix en aquesta ciutat, ha actuat altres vegades a la Ciutat dels Gratacels, especialment durant J¡¡ temporada 2005-06, en què va oferir una sèrie dc recitals amb la col·laboració del consolat espanyol, dedicats exclusivament a compositors catalans, amb molt bona aco!Jida de públic i crílica. El pianista es va formar a Santa Coloma dc Grumcnct i Barcelona amb Angel Puig, Carles Marquès i Maria Jesús Crespo. i va debutar amb I'OBC la temporada passada. Enguany, Alguacil actuarà a diverses ciutats dels Estats Units i a Barcelona es podrà escoltar el pròxim mes de juliol a la Sala Oriol Martorell dc L'Auditori. on ha estat convidat de nou després d'haver lingut l'honor de ser el primer pianista que va actuar en aquesta sala des de la seva estrena. E COBLA L'Auditori:Cobla per JOSEP PASQUAL l juliol, els abonats dc I'OBC, i molt probablement altres col·lcctius melòmans del país, van rebre una carta en què se'ls convidava a convertir-se en Amics de L'Auditori. Només calia omplir un petit qüestionari en què es demanaven les preferències musicals, cosa que no implicava cap novetat de significació especial fins a descobrir que una dc les opcions era "Música per Cobla Catalana~. Atès que és una faceta de la música que els programadors més cool solen ignorar (caldria fer una taula rodona en la qual s'exposessin els motius de la reiterada omissió), la sola existència de la casella era prou sorprenent (agradosament. és clar) com perquè el públic sensible al gènere la marqués a con-e-cuita amb un retolador ben gruixut i sense ni lixar-se en la sonada falta d'ortografia ni demanar-sc el perquè de l'adjectiu especificatiu (hi ha alguna altra cobla que no sigui catalana?), il· lusionats per la possibilitat que L'Auditori dediqués un dels seus múltiples cicles a la música de cobla. )a havia circulat algun rumor sobre aquesta probabilitat, però calia la confirn1ació. Aquest era un primer indici i se'n va rebre un altTc a l'agost a través de la carta que van rebre els nous "amics". S'hi notificava la gentilesa de rebre una invitació gratuïta a un concert producte de la casa que es podia triar d'una llista de gairebé cinquanta. tres dels quals pertanyents a l'apartat "Música de cobla". Tres hurra per a l'or- A 22 406 ganitzaci6 i bingo per als afeccionats, que acostumats a ser considerats melòmans de tercera pel fet de sentir pred ilecció per la cobla, veien amb orgull aquesta iniciativa dc clara vocació normalitzadora. En el moment d'escriure aquest comentari encara no ha tingut lloc la presentació oficial i per tant encara és difícil copsar si cal fer cas de la informació que apareix en la ca1·ta rebuda als domicilis, en què el cicle no s'inclou en un genèric ''L'Auditori:Cobla" (cosa que emulada la resta de grans cicles de la casa: per què en aquesta proposta desapareix la marca?) o la que s'ofereix al web, on el cicle s'inclou com a part dc ''L'Auditori:Contemporània" en un subgrup denominat "Cobla Sant Jordi" (significa això que el cicle se circumscriu a aquesta formac ió i a Ics seves necessitats onomàstiques. segons el que es desprèn dc la programació? Per tant: tindrà vida el cicle de cobla més enllà de la fonnació a la qual sembla dedicat? l per què només aquesta formació? Potser actua com a formació resident?). Moltes preguntes sorgides d'una informació incompleta que sembla que es va oferint a mesura que el projecte pren cos. cosa que fa detectar una certa improvisació molt mediterrània que els afeccionats a la cobla no tindran en compte si, com sembla, el projecte arriba al bon port que sembla que està arribant. PANORAMA A PROPÒSIT DE ... Gem ma Romanyà Artífex de 20 anys de Paper de Música Aquest m es d'octubre, l'en titat Paper de Música compleix vint anys duent a terme una tasca callada però constant en favor de la música de cambra en un p etit municipi de la Catalunya central, Capellades. Una iniciativa molt personal de la nostra interlocu tora en aquesta conversa. per ALBERT TORRENS -Com va néixer Paper de Música? - La primera activitat va començar en un pis particular, on teníem un piano de concerts dc gran cua. un Chassaig· ne, que havíem tingut ocasió de comprar. A partir d'un cert nivell, vaig veure que hi havia obres que feien goig de sentir, i molta gent jove, que jo coneixia quan els acompanyava a examinarse. En establir contacte, ben aviat, amb el primer jove professional, I'Antonio Ruiz-Mellado, m'assegurava que pagaria perquè la gent l'escoltés. Per això, quan vaig veure que la música era un món tan difícil, vaig organitzar el primer concurs, encara sense bases escrites i amb gent jove. en què ningú no pagava nj cobrava, de manera que els premis fossin allò que ells demanaven: la possibilitat de tenir concerts en festí· vals i cicles, més que no pas diners. Cada vegada hi havia més gent interessada, i al segon concurs, ja amb unes bases, va entrar com a president del jurat el mestre Ros-Marbà -que. de jove, havia estiuejat a Capellades-, i es va professionalitzar el jurat. -Com es va convertir, aqueUprojecte inicial, en l'en tramat d' activitats que avui ofereixen? -Vam començar amb els concerts que anomenem Les Quatre Estacions, un cada uimestre. Però després n'hi hem anat afegint fins a fer, més o menys, un concert al mes, excepte a l'estiu. L'any P OQUES VEGADES COM AQUESTA, E FESTEJAR L'ANIVERSARI D 'UNA E TITAT, HOM TÉ UNA SENSAC LÓ TAN CLARA DE TROBAR-SE AL DAVA.J.W D'U PROJECTE QUE ÉS BEN VIU. EMPRENEDORA, .RIGOROSA L, SOBRETOT, MOLT TREBALLADORA -"PENCAIRE", ENS DIU-, GEM MA ROMANYÀ PARLA AMB UNA MESCLA D E M ODÈSTIA I ORGULL A LA VEU, COM SI ALHORA QUE RECORDA LA SEVA TASCA E L'OBERTUI\A DE NOUS CAMI S PER A LA MÚSICA DE CAMBRA, VOLGUÉS TREURE-HI LA IMPORTÀNCIA QUE, AMB TOT, SAP QUE MXÒ POSSEEJX. 1ASSEGURA, SENSE CAP OMBRA DE D UBTE, QUE RES NJ NINGÚ NO LI TRAURÀ LA lL'LUSIÓ DE CONTl NUAR-Hl VESSANT ~e 288 ESFORÇOS. 1991 vam inaugurar la sala de concerts, adequadíssima per fer-hi música de cambra, on intentem que hi hagi varietat: clàssica, sarsuela, jazz, tango, ballarins, poesia i fins i tot -no fa gai reflamenc ... Tot amb moltes ganes i creiem que molt ben fet. Durant tretze anys, vam fer un curs de música de cambra, i l'any 2000 vam engegar un curs de lied a l'estiu que encara continua amb prou èxit. tot i que el lied pot semblar una cosa elitista. El mateix any vam començar el cinefòrum, com a homenatge al meu pare, que era impressor de tipografia i tirava el cinc al poble. -Com ha aconseguit crear u n públic? -Al principi convidava tothom que coneixia, per exemple a través dc la nostra empresa. a venir. Els demanava l'adreça i els anunciava els concerts amb circulars que signava i enviava una per una. Avui d ia som a lnternet i, sobretot. enviem correus electrònics. Es pa- ga una entrada dc poble per a cada concert, però no hi ha abonaments. I crec que puc d ir que molta gent està disposada a venir a tocar, sobretot perquè la sala té una bona acústica. Tenim un públic molt educat, fms al punt que hi ha directors que ens han felicitat i han equiparat la sala a les millors europees pel silenci i respecte que hi ha. -Com celebraran aquests vint anys? -Amb l'ajut del meu marit, estem preparant dos volums que recullen tots els conce11s fets durant aquests vint anys -una presentació. els currículums, els programes i documentació gràfica- fin s a anibar al concert de celebració dc l'a· niversari, que faran el dia 25 d'oc tub re els mateixos intèrprets que van començar: Antonio Ruiz-Mellado - piano-. Albert Gumí i Queralt Roca -duet de clarinets-. i Assumpta Mateu i Francisco Poyato, guanyadors ex aequo del primer concurs. Tot plegat suposa una gran quantitat de temps i esforç, però també d'il·lusió. 23 407 Doble aniversari, gran celebració JONC. JONDE. Cor Lieder Càmera. Cor Madrigal. Orfeó Català. Polifònica de Puig·reig. Melanie Diener, Charlotte Hellekant. Nikolai Schukoff, Francisco Vas, José Antonio López, Barbara Sukowa. Dir.: Josep Pons. Gurreliederd'Arnold Schonberg. L'AUDITORI. 27 DE JULIOL DE 2008. per Mercedes Conde Pons u ri osa i afo rtunada coincidència la de poder ga ud ir a Barcelona en poc més dc sis mesos dc dos concerts dedicats a l'obra més monumental d'un dels compositors més representatius del segle XX i bauJa fonamental en el canvi cap a la nova música. Els Gurrelieder (o Cants de Gurre) d'Arnold Schonberg es van poder sentir a Barcelona el passat mes dc gener a L'Au· di tori a càrrec dc l'O BC, i al juliol amb la unió dc la lovc Orquestra Nacional de Catalunya (JONC) i la Joven Orquesta Nacional de España OONDE) en el marc de la celebració del quinzè i vint-i-cinquè aniversari, respectivament, dc la creació d'ambdues forma cions. La C ~e 288 dita celebració va venir precedida d'un col· loqui ~m1b la fi lla del compositor austríac, Núria Schonberg Nono, en què e ls joves membres d'aquestes formacions orquestrals van poder conèixer el cantó més personal del gran compositor i pedagog. Imbuïts de l'aura personal i musical de Schonberg -ben instruïts pel mestre Josep Pons-, els membres de la JONC i la JO DE van oferir una versió entusiasta del gran poema postromàntic. Si bé es podia apreciar una gran feina de conjunt dels músics de l'orquestra, aquesta obra és plena de subtils capes que amaguen una complexitat que requereix una maduresa i un treball molt dens. La versió signada per Pons, però, no aprofundia prou en l'obra i més aviat cercava un so compacte, cosa que sí va aconseguir. El treball dels cors escollits per interpretar l'obra -alguns d'ells amb mitja feina feta després de l'estudi previ per al concert del mes de gener- es va fer palès en un gran so, tot i que es trobava a faltar la magnificència de volum que es va generar en l'anterior ocasió, a causa d'un nombre més reduït de cantaires. En l'àmbit solista, tots van lluir instru- ments importants i interpretacions de gran impacte, tot destacant-ne Melanie Diener (substituint la prèviament anunciada Linda Watson) com a Tove, José Antonio López en el breu paper de Bauer, Francisco Vas com a Klaus NalT j la meravellosa narradora Barbara Sukowa, modèlica executant de l'Sprechgesang. Una gran celebració amb una important obra que tant de bo no s'hagi de trigar vint anys a tornar a escoltar a casa nostra. L'ofici consentit d'espoliar Mozart DON GIOVANNI de Mozart. Llibret: Lorenzo Da Ponte. Si mon Keenlyside. GOnther GroissbOck. Angeles Blancas. Christoph Strehl. Véronique Gens. Kyle Ketelsen. David Menéndez. Juanita Lascarro. Cor i Orquestra del Gran Teatre del Liceu. Dir. escènica: Calixto Bieito. Dir. musical: Friedrich Haider. LICEU. 22 DE JULIOL DE 2008. per J. Comellas L 24 -108 a recuperació del muntatge de Don Giovanni ha confirmat el que podia esperar-sc després dc la seva estrena: que al seu realit7..ador, si alguna cosa no li importa, és l'obra dc l'origina l i que per a ell allò que compta és el pretext per confegir un delirant discurs sensc aturar-sc en si escau o no a allò que en el seu moment van c rear uns ta ls Lorenzo Da Ponte i Wolfgang Amadeus Mozart, ells sí dos genis autèntics gen is, enca ra que ell sembla que encara no ho ha entès o no s'ho vol creure. Sempre hi ha el que no pot ser absolut i el que no pot ser relatiu, aquest obert a unes possibilitats d'aportació creatives pròpies que no trasbalsen la substància genuïna del contingut original. Calixte Bieito en aquest cas s'ba mogut en el primer supòsit, i ha aconseguit que el tempo de la representació el marqués la dramatúrgia i no la música de Mozart. Un tempo esbojarrat, que amb e l pretext de situar l'obra a la societat actual. es basa en una enèsima i excitada acumulació de recursos de gust discutible, amb no més ima- ginació que la pròpia del gag i de l'acudit sovint fàcil. El mèrit indiscutible del dramaturg català, és sens dubte la capacitat d'inocular complicitats als intèrprets; d'aconseguir que entrin en el seu joc amb un entusiasme i una energia excepcionals. Simon Kecnlyside-Don G iovanni -aq ue ll inesborrable Hamlet amb Natalic Dessaysupera la manca dc presència amb un lliurament d'altíssim nivell actora!. I el mateix es pot dir de Günther Groiss- bock, una feliç des- coberta i un excepcional Lcporello com a actor i també per la noblesa de veu. Així mateix, p lenament desi nhibida i "integrada" la Donna Anna d'Àngeles Blancas, tanmateix amb la seva veu un pèl dura. Véroniquc Gens es va moure entre dues aigües, víctima d'un tractament dramatúrgic poc aprofundit. Pel que fa a l'orquestra, deixem-ho córrer, que ja prou va córrer -valgui la redundància fàcil-, pel tempo infringit, per Haider o per Bieito? La veu dels joves musicòlegs R.ctroced'im UJlS mesos enrere, era nn dijous del mes de m aig, moment en què els estudian lS de Mu sicologia de l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC) van dona r el tret de sortida a les Jornades de Musicologia. Tres dies complerts d'activitats, matí, tarda i niL, amb un resultat extraordinari. I per MARTA RAMON i MIREIA PECAREU es Jornades d'estudiants de musicologia i joves musicòlegs han estat una iniciativa pionera entre els estudiants de Musicologia dc l'escola. Amb un gran entusiasme, vam proposar d'organitzar unes Jornades dc Musicologia a Barcelona, que es van dur a terme els passats dies 8, 9 i I Odc maig de 2008. La proposta de celebrar unes Jomadcs a la nostr<l ciutat en el marc dels nostres estudis i en el nostre centre ens feia molta il·lusió i poc a poc aquestes inquietuds i necessitats van prendre forma i es van veure rea litzades en aquest projecte. Per damunt de tot volíem generar espais on poder tractar sobre la disciplino amb altres estudiants d'aquest àmbit, oferir un lloc on poder presentar les primeres recerques musicològiques o bé donar sortida als treballs acadèmics de I'ESMUC i a projectes de final de carrera. Amb aquestn idea inicial, ens vam decidir a seguir la iniciativa de diverses trobades que s'havien realitzat anys anteriors en diferents ciutats espanyoles, com les celebrades el 1994 a Granada o el 2004 a Oviedo. L'eix temàtic dc Ics Jornades portava el suggerent títol La Musicologia en les Societats Contemporànies. Vam considerar que així donàvem cabuda a les nostres inquietuds sobre la professió i, alhora, permetia estar oberts als diferents enfocaments de la mateixa en la societat actual. L'objectiu primordial era compartir interessos sobre la disciplina amb els nostres companys d'altres centres, crear una xarxa de comunicacions que permetés la col·laboració i intercanvi entre nosaltres i oblir un camp dc reflexió sobre el panorama actual dc la musicologia, avalat també per l'opinió dc musicòlegs consolidats. Gràcies a l'important recolzament que mostrà l'Escola davant la iniciativa, les Jornades van prendre forma i van passar de concebrc's com una modesta trobada d'estudiants a convertir-se en un congrés de musicologia de certa envergadura, amb la possibilitat de convidar a grans figures de L 2 ESMUC Taula rodona sobre la Inserció Laboral del Musicòleg la musicologia actual i comptar amb uns equipaments i una infraestructura òptima. La Comissió Or·ganitzadora va estar formada íntegrament per estudiants de Musicologia de cursos diversos: Anaís Falcó, lzar Martínez-Amezketa, Mireia Pacareu, lrina Prieto, Alba Quinquillà, Marta Ramon i Laia Sànchez es van reunir setmana a setmana durant més de set mesos per preparar tot el projecte de les )amades. LES ACTIVITATS l'hora d'elaborar el programa de les jornades, es va apostar per la diversitat de formats en les activitats. D'una banda, es van mantenir els f01mats tradicionals en esdeveniments d'aquest tipus. Es van programar tres sessions dc Co· municacions, espais dedicats a la presentació i exposició de 15 minuts dc treballs i projectes d'investigació relacionats amb la musicologia, deixant un temps per a resoldre qüestions, fer comentaris i generar debat amb el públic assistent. Es van programar també dues sessions de Taules rodones, amb la finalitat de reunir persones de diferent perfil en un mateix espai per mostrar perspectives variades sobre un tema concret i intercanviar-nc opinions. Els temes escollits per a les taules van ser els "Plans d'estudi actuals dc la musicologia'' i la k!nserció laboral del musicòleg". Per A últim, dues sessions amb les clàssiques Conferències en format de classe magistral, comptant amb la presència de dos grans experts i professionals de la disciplina: Eero Tarasti i Lawrence Kramer. D'altra banda, es va voler potenciar l'ús de nous formats d'activitat per tal d'obrir noves vies de coneixement i aprenentatge no tant habituals. El Cinefòrum va néixer amb la voluntat de generar debat a partjr de l'argument d'una peJ.Iícula o un documental, crear un espai on analitzar i comentar diversos aspectes musicològics fomentant la participació activa dels assistents. En el cas de les jornades, el film escollit va ser Chia e tazi pesen? (Histò1ia d'una cançó) d'Adela Peeva, una pel·lícula que gira entom al tema d'apropiació d'una cançó com a símbol d'identitat per part de diferents nacionalitats que es troben als Balcans. Els Pòsters, en canvi, són un formal que ja s'utíHtza habitualment en alt res disciplines, i que vam creure interessant de potenciar dins el programa de les jornades. Si bé no tenen la immediatesa d'una conferència o una comunicació, els pòsters estan en exposició pe1manent. Aquest format, a priori més accessible per als debutants, va tenir gran demanda de participació. Les Trobades temàtiques van ser un dels punts més forts de les Jornades. Plantejades com una trobada informal, es van formar diversos grups de debat al vol- ACTUALITAT Trobada temàtica de Música i Identit at tant de temes com el treball de camp, la interpretació històrica, els arxius musicals o música i identitat. L'objectiu era el de crear una sessió dinàmica, interactiva i amena, en un grup més reduït de participants que en la resta d'activitats, i on tothom pogués participar activament amb més facilitat. Com a resultat final òptim, aq uest format és propici per a la creació de grups de treball. Entre els temes d'interès que van plantejar els diversos ponents, la majotia d'ells predoctorands, sorgiren aspectes com la música com a pont dc diàleg intercultural, els usos i significats del candombe a Barcelona, les problemàtiques que apareixen en les investigacions sobre música popular urbana, com el rock i l'ska, la tasca realitzada al Museu de la Música de Barcelona. els estudis de Música Antiga dins l'Esmuc, el fenomen de la tradicionalització d 'allò popular, In música i el seu significat en rituals de màgia i èxtasi, l'hegemonia estàtica del modernisme musical europeu d'entreguerres, el treball de camp en la investigació musical, la realitat musical a la postguerTa espanyola i la relació entre cinema i etnomusicologia. entre molts altres. A més, les Jomades van comptar amb diversos concerts en els que van coJ.Iaborar estudiants de l'escola, com la pianista Mireia Vendrell, interpretant repertori clàssic i contemporani, el Quartet Clics, formació de jazz, el trio Ensamble Musices Líber Tertius, dc música antiga, i el Grup de gralles i timbal, del Departament de Música Tradicional. LES NOSTRES VALORACIONS esos després, amb la perspectiva del temps, continuem apreciant les aportacions que han tingut les Jomades a la nostra vida acadèmica i persona l. Valorem especialment la col·laboració i entrega dels estudiants de l'escola així corn del Departament de Musicologia, el bon runcionament i organització dc les activitats, l'all nivell dels continguts, la gran interacció entre els participants, la satisfacció dels assistents i l'obertura de noves vies de contacte amb altres musicòlegs d'arreu del país. Els objectius que es van plantejar en un M ifjMiifj Sessió Inaugural, amb el musicòleg finès Eero Tarasti primer moment podríem dir que s'han complert. Hem aconseguit crear un camp de reflexió sobre el panorama actual de la musicologia, gràcies a la diversitat dels participants, les sessions de debat generades a partir de les activitats, com així als intercanvis d'inquietuds i interessos entre els assistents. Progressivament. hem anat desenvolupant una xarxa de comunicació enn-e tots aqueUs que compartim l'interès per la musicologia, permetent un contacte més proper entre nosaltres. En referència al programa, s'han rebut bones crítiques i ha estat considerat com a interessant, competent. amè i variat. Si hi ha alguna cosa que ha mancat, podríem dir que ha estat la proximitat amb els ponents de les conferències inaugural i de clausura, Eero Tarasti i Lawrencc Kramcr. Aquests dos musicòlegs, provinents dc Hclsinki i Nova York respectivament, van fer les conferències inaugural i dc clausura. El format clàssic de la classe magistral dc les seves ponències va dificultar el contacte i l'intercanvi d'idees i opinions amb el públic assistent. En canvi, les activitats dc caràcter innovador van ser moll ben acollides pels participants. Es van caractcl'itzar especialment per ser integradores i fomentar el debat i intercanvi d'opinions en un context més informal. El format de presentació en pòster va tenir molt bona resposta pels participants, tant per la bona qualitat dels treballs dels autors, pel disseny del paper i la facilitat de contacte amb el públic. Les Jornades estaven dirigides tant a estudiants de musicologia i joves musicòlegs com a qualsevol altra persona interessada en la disciplina. La major part dels assistents, uns 75 en total. van ser joves d'entre 20 i 30 anys que estan cursant Musicologia o bé són llicenciats, enca111que també es van deixar veure altres perfils com estudiants d' Humanitats, An tropologia. Sociologia, alumnes de l'especialitat d'Interpretació, Pedagogia o Composició dc I' ESMUC, així com professors dels Departaments de Musicologia i Teoria i Composició de l'Escola i també diversos professionals relacionats amb la música. A nivell estatal. els col·lectius d'estudiants que van respondre més àmpliament a la convocatòria van ser aquells provinents del Conservatorio de Salamanca i a la Uní- versidad Complutense de Madrid. La participació internacional va ser significativa, comptant amb la presència de musicòlegs de Rússia. Mèxic i Brasil. La intenció de l'equip organitzador de les Jomades era i segueix essent que aquestes trobades tinguin continuïtat. S'ha volgut que fossin les primeres però amb intencions de fer-ne noves edicions en els següents anys. Durant l'assemblea, celebrada al final de les Jornades, es va parlar dc la possibilitat de passar el relleu a un altre centre. tot i que la majoria dels assistents van proposar que se seguissin celebrant a I'ESMUC. La xarxa de comunicacions que es plantejava en la presentació del projecte de les Jornades s'està creant de mica en mica. Les Jornades han servit per corroborar que aquesta xarxa és necessària i que encara no està feta. Amb la intenció de recolzar la necessitat de la creació de la xarxa, des de l'organització es man té obert el bloc (www.jornadesmusicologia.blogspot.com), el compte de correu electrònic (jornades.musicologia@gmail.com) i progressivament s'anirà treballant en altres tipus d'espais que serveixin com a punt de trobada de tots els interessats (fòrum, xat, etc). EN UN FUTUR PROPER algrat tot, les aspiracions dels estudiants de Musicologia no acaben aquí. En aquests moments s'està posant en marxa el relleu, amb un nou equip organitzatiu d'estudiants de Musicologia que ja està treballant per a la segona edició de les Jornades. El proper objectiu serà la consolidació any rere any d'aquest projecte. Pel nou projecte, i en b<Jsc a l'experiència, s'intentarà apostar per formats amb més diàleg i es potenciarà la participació activa dels assistents. Com a membres de la comunitat educativa de I'ESMUC, convidem a la participació a tots aq uells qui en formeu part i també a aquells que s'interessen per la nostra disciplina. Us animem a què tingueu força per emprendre iniciatives i projectes com aquest. Que les vostres idees, els vostres somnis o el vostre esperit lluitador us portin endavant. Amb entusiasme iganes de treballar tot és possible. M 3 IJ)Sillj AC TUALIT A Tl Què en diuen els participants?.Aquestes són algunes de les opinions dels assistents a les Jornades de Musicologia. Perfils variats, oiÍgens diferents. i h·eballs, investigacions i interessos diversos, tots ells van presentar ponències en un projecte amb denominador comú: la passió per la Musicologia. lzar Martinez-Amezketa. lli cenciada en Etnomusicologia a I'ESMUC, actualmem estudia al Departament de Música Antiga dc I'ESMUC. Va presentar un pòster i una comunicac ió. També va formar part dc la Comissió Organitzadora dc Ics jornades. Gonzalo Fc miÍndez Monte, doctorand en Història i Ciències de la Música a la Univcrsidad Complutcnsc dc Madrid, va participar a les Jornades fent una comunicació. "Participe! en las jornadtts porque me parecía un e11e11t0 excelente para reunir a estudiantes de Music:ologítt con ó11imo de compartir co//uc:imiell/0 e i11quietudes sobre la disciplina; resulta muy beneficiosa para la Musicología espmiola promover la colllllllicoc:ión e11tre estuditmtes de dis/iu/os c:e11tros y regiones que de otro modo tiene11 poeu COl/lacto e11tm sí. En cualquier caso, las fumadas resultaron ser ww vi1'enciamuy satisj'acloria. suste111ada por Ull grall esfuerzo orgalliZalii'O por parle de lo>estudiante> de la ESMuC. Su plo/1/eomieiiiO eotablece un modelo que podría dar mucho fru/o e11 el futura, oi se combi11a COll una mayor partidpaci611 de otros cent ros". Les passades jornades han estat un espai idoni per a què els estudia11ts o j011es recent 1/icellciats exposéssim la nostra feilla, em,oltats de gent com nosaltres, amb els mateixos dubtes i problemes 11 l'hora de dur a terme una il111estigació. Com a estudiant de l'ESlv/UC, estic molt orgullosa d'haver pogut exposar els meus treballs al centre per primera vegada, amb una iniciativa que ~·ontplava amb fot el recolzament del departament i. en geItero/. de Iota l'Escola. LES OPINIONS José Recite. musicòleg llicenciat per la Universidad dc Murcia. actualment estudia trompa natural a I'ESMUC. Va participar presentant un pòster i moderam la Trobada Temàtica d'Interpretació llistòrica. Fermin del Val. doctorand en Sociologia a la Universidad Complutense de Madrid, va participar a les Jornades amb una comunicació. Cuamlo me surgi6 la opor/u11idad de acudir a las jornades de musicologia que orga11i:aro11 los estudia liles de la ESMuC dudé Ull poco. ya que mi fomwcióll académica di~ta muclto de ser musical. Fillalme111e me allimé a ma11dar wut comunicación y a acudir a las jcmwdas. lo cua/ fue 1111 ociertv ya que és tas re:sultaron wt punto de el/Cu entro pam aquellos que llOS intere:>CIIIIUS por la música. 1111 espado para los jólletles Ïltl'esligadores que 110s aden/rcmws e11 lo music:al. /\lli e:<periencia como ponen/e fue muy posi/illa y la cllllrla que siguió a mi t:ottwnicación jiw baslante interescmte. al igual que con otras ponencias. El ambiente que se creó entre los participantes fue estupendo, tan/o dent ro cottiO fuem de las aulas. Espero que estas jornada s te11gan continuidad ya que son 1111 Iugar muy necesario para los estudiantes. El millor de les /amades és trobar 1111 espai de connexió entre els joves musicòlegs i els estudiants de musicologia en el que compartir les experiències de les primeres investigacio11s. Sens dubte. /1(1 sigut uno proposta immillorable que esperem que pugui repetir-se novament. En el meu cos, l'experiència lw c:oi11cidit amb dues de les propostes més iwwvadores pel que j(t al camp de lo musicologia: per una ba11da. mitjtmçanl el pòster amb el que l'aig exposar els resulfats del meu treball de fi de carrera i, per l'altro, amb la moderació d'ww de les trobades temàtiques. He d'agrair a l'organització aquesta oportunitat de participar tan activome111. Enltorabo11a a tots i a tofes! Miquel Gené Gonzàlez, estudiant d'Etnomusicologia a I'ESMUC. va participar presentant e l seu projecte li na I de carrera en format de comunicació. 4 Els estudiants de musicologia de I'E.SMUC l'Cmt poder l'iure les jornades de jo1·es musicòlegs des d'àmbits molt dil'ersos. Si per una banda hi havia el gntp que va fonnar la magnffica Comissió Orga11itzadora, algu11s altres vam centrar la llOStra participació ell la presentació de comu11icacio11s. La possibilitat de poder presentar una comunicació pública, c¡ue e11 el meu cas va estar centrada en/a inllestigrtció que duc a terme com a projecte ji11al de carrera a la 111a1eixa ESM UC. 11a ser moll interessant per diversos li/Olius. mprimer d'ells va ser el fet de trobar-se amb la 1/ecessiial de crear 1111 discurs coltere11f sobre algu11 dels aspectes treballats, obligant-me 11 fer un exercici de >Íntesi i organil::ació de/material recollit ji11s el mome11f. El sego11, poder compartir /ame11a experiència inFestigadora amb altres estudiants que es trubl!ll en situacions similars a la mel'O, generant-se 1111 feedback molt positiu d'idees, dubtes i propostes. Elterr:er. la possibilitat de rodar-se com a ponent en 1111 espai pensat precisament per a persones de/nostre perfil. se11se les pres~ions d'un congrés professional, i en1111 ambient distes. Jai:me Alonso, doctorand en Antropologia Social a la Universitat Autònoma de Madrid, va presentar una comunicació. Mi particípació11 en las 1 jomades de musicologia i joves musicòlegs de la ES- MUC se bosó principalmente en la posibilidad de tomar parle en un [oro en el que mis intereses académicos se vieran reflejodos, y por tanta, en la posibi/idad de interacción con diversos miembros de la comunidad académica (estudiantes. doctorandos, profesores) de inquietudes convergentes. Ademús. desde mi posición como estudianta de doctorada. quería apoyar a los estudiantes que promovieron la idea y que 1/evaron a cabo el proyecto cou tanta energía. Creo que fueron una s grandes jornada s, muy bien organizadas, en las que mis expeclativas fueron satisfechos o todos los niveles. Destacar sobre Iodo lo calidad de o/gwws de los ponencias, y de lo voriodo del programa, gracias a la inc/usión de los modalidades de mesos redondas. cineforum, pósters, conciertos. etc. l Jsabel Fer rer Senabre, doctoranda en His tòria i Ciències de la Música a Ja Universitat Autònoma dc Barcelona, va participar presentant una comunicació. , ·. rr:-1 La meua motivació o/'hora de participar e11 les jomades tenia en principi dues vessants. D'una bonda. provar a parlar sobre el meu treball amb un públic especialitzat i si· mu/tàuiame111, m'atreia la possibilitat (i la lrOII· c¡uil·lital) que oferien les jornades d 'estor entre companys. TamiJé em va motivar el fet de conèixer estudiants d'altres centres i poder intercanviar idees i i11quietuds al voltant de lo recerca. De tots és sabut que els treballs de recerca tenen un componen/ individual que en ocasions et pot provocar desmotivació ilo apatia. Animaria a tots els estudiants de musicologia i als joves musicòlegs a participar en la propera edició! Rubén López-Cano, professor del Departament de Musicologia de l'ESMUC. va participar com a moderador de la Taula Rodona titulada út inoerció laboro/ del musicòleg. La labor de los musicólogos consiste en producir u11 conocimiento entomo a la mtísico que nos ac/ore su importancia en mtestra historia, cultura, en lo confonnación de subjetividades e identidades y e11 la mo11era en que co/abora a tejer las complejas imerrelaciones sociales. La producción de conocimiento es lombién la producción de las condiciones paro generar/o. De este modo, los congresos, jornadas y rezmiones de los especialistos y los modos en que éstos se organizan, son fimdamentales. Así lo entendieron l@s organizador@s de las primeras jomodas de estudiantes de musico/agfa del estat/o españo/. Stt organizoci6n 110 só/o puso en evidencio tmo notable sensibilidad petra el cuidada de los mas ínfimos detalles, si11o que puso en marclw novet/osos y eficaces forma/os para la producción de un nuevo y refrescante conocimiento musical. Con lo sesión de ,,ideodebate y los E11cuenfros Temóticos, los estudiantes ge11eroron 1111 espado de i11tercambio que revirtió saludoblemente la dimí mica instaurada en el aula: al dis,·utir libremente con sus pares. aun cuondo se transmitieron informaciones simi/ares a las de ww clase habitual. la profundidad y colidad del conocimiento altí generodo fue muy distinta: se hizo mucho mas significativa. Los aporIes a mediano y largo pla::o se dejarún ver muy pron to. Una confesión: e11 wt pri11cipio me propuse asistir a las jomadas para acompalíar a los estudiantes. Me constaba la enorme ilusión y dedicación que lzabían puesto y quería estar con el/os. Al final termi11é enganchóndome. NU!lca he participada tan to en un congreso como en las jornada s (ltabitualmente me quedo en los pa si/los, cafés y otros rincones mas amigables y con compatiías mas estimables que las conferencia s y ponen/es). ' J ARTICLE i{j.\ii(ij Músics, dissenyadors acústics o gestors sonors per LLUfS VERGÉS I SOLER n el darrer article (revista de /'ESMUC núm. 29-RMC núm. 282, abril de 2008) vaig enumerar les l l J E raons que per a mi fan del fenomen musical un fet absolutament menyspreat, però també hi ha raons col· laterals que compliquen i molt la supervivència del sector. En aquest sentit és palès que som un sector desvalgut professionab11ent a més de generar poc interès social. És evident que no som els únics; a banda de les altres activitats artístiques hi ha sectors econòmics o d'interés social que també són especialment vulnerables. Per exemple, el sector de l'automòbil, del tèxtil i la sanitat, entre d'altres, provoquen preocupació social. i el més important, fa que les autoritats que hi tenen responsabilitat prenguin mesures. Aquestes són naturalment de caràcter proteccionista i pretenen que el sector tingui perspectives de millorar, i el més important, de mantenir els llocs de treball. Això vol dir que l'estat i naturalment la societat demostren interès per mantenir aquestes activitats malgrat que s'hagi de fer grans esforços. Malauradament això no passa en la cultura i molt menys en la música. No hi ha cap sensibilitat vers les necessitats que acumula un sector tant malmès com el nostre. Això és molt significatiu ja que se'ns diu que no interessem. que en realitat els és indiferent el que ens pugui passar. Naturalment no estic oblidant les subvencions. És cert que és un element molt important que sembla tirar per terra el que he dit anteriorment, avui dia és inlpensable que una orquestra simfònica sobrevisqui per sí mateixa. Una formació d'aquestes dimensions com ara I'OBC o l'Orquestra del Liceu amb un personal qualificat que pot arribar a 90 professors és evident que no pot mantenir-se sense ajudes. Per-ò això naturalment porta a grans desequilibris i fa que les iniciatives privades amb menys pressupost lentament vagin cedint terreny amb el perill de veure compromesa la seva supervivència. Això és molt greu ja que haig de recordar que el músics es fan des de baix i aquestes in iciatives de poc pressupost en absolut recolzades tenen un paper insubstitu.1ble en l'aspecte formatiu. Un vell aforisme diu que no hi pot haver grans palaus sense barraques. Però mirem quin ús se'n fa, de les subvencions. La majoria del diners van a parar a la música mal anomenada clàssica. El Liceu i I'OBC s'emporten quasi tot el que es destina a la música. a sectors com el jazz i d'altres és misèrrim el que els arriba. Un ballo in maschera de Verdi, a la temporada 2000-2001 del Gran teatre del Liceu. un muntatge polèmic de Calixto Bieito Podríem dir que el jazz, per exemple, al ser una música no autòctona és lògic que no sigui especialment afavorida, però si mirem la música per a cobla veurem que tampoc neden en l'abundància. Dóna la sensació que tot el que es fa en la política de les subvencions és pura façana, és a dir, si la resta de països desenvolupats amb qui ens volem igualar cult uralment tenen auditoris, simfòniques i grans teatr-es dedicats al "bel canto'' nosaltres no podem ser menys. Però quin ús se'n fa d'aquests diners, i el més in1portant, quina política musical es porta a tetme? La meva opinió és que se'n fa un ús equivocat i sense cap criteri concret Anualment assistim a la programació d'aquests grans espais com som rAudjtori i el Gran Teatre del Liceu i el que observem és que sempre es programen Ics mateixes obres, però això no és el pitjor, les obres són sempre d'autors de fora del país. Alemanys, italians, francesos, russos ... són els habitualment presents. Però. i els d'aquí on sorn? No cal que digui que tot això es fa amb diners públics i que per tant No deixo d'observar amb incredulitat la complaença d'un públic que no necessita estrenes. és lògic que també n'hàgim de gaudi r els que som d'aquí. Com es pot entendre fàcilment, si aquí no ens fan cas és impossible que fora del nostre país ens en facin, allà com es natural es preocupen del seus. o estic negant que es programin autors i obres anomenades de repertori que són un referent musical de lots els temps, naturalment que no, però el problema com sempre és la proporció. Els autors d'aquí veiem com sistemàticament som apartats d'aquestes grans cites an1b el públic i és quasi impossible poder mostrar la nostra obra. En aquestes condicions és impossible progressar ja que per més talent que tinguis has de tenir oportunitats. Jo mateix fa pocs anys vaig ser testinloni d'un fet que em va deixar glaçat Un bon amic meu, en joan Albert Amargós, va composar el seu concert de trombó i orquestra i em va convidar a assistir a un dels assaigs. Vaig constatar com sempre que era una obra magnílica i vaig expressar-li tot dient-li si estava content per l'estrena. Ell és una persona molt positiva i em va dir que sí tot i que les coses no havien anat com hauria de ser. Li vaig mostrar la meva estranyesa i llavors va di r-me que no era una obra d'encàrrec en el sentit de què la pròpia OBC li hagués demanat, sinó que va ser el propi instrumentista, component de l'OBC, qui li ho va encarregar. Amb aquest pretext l'O BC es va desmarcar de tota responsabilitat i va mantenir que el seu compromís només era programar-lo i res més. Per tant l'obra va ser estrenada sense cap rehibució econòmica per al compositor i el més aJ.Iucinant: va haver de pagar-se ell mateix les copies per a cada músic. Puc assegurar que res- N 5 IJj.:CIIj ARTICLE La política empresarial de les discogràfiques ha estat un dels grans obstacles que ha impedit que la música de qualitat arribi a la gent pondre econòmicament de les còpies d'una simfònica és una despesa molt considerable. Un fet com aquest vol dir molt. Si Wl músic de la seya qualitat, categoria i trajectòria tep aqoest·tracte, quin és el que rebran tots els altres. i el que és pitjor. quina esperança poden tenir els més novells? Doncs cap ni una sens dubte. Contràriament, en la majoria del casos es gasten els diners en la contractació d'artistes invitats de dubtosa categoria, gent que en el conce11 intemacional no són ningú i que 110 aporten res. Un altre aspecte a considerar és la programació que porten a terme els grans espais dedicats u la música en el nostre país. Es increïble l'~:~bsència quasi total d'estrenes sigui dc compositors d'aq uí o no. No deixo d'observar amb incredulitat la complaença d'un públic que no necessita estTenes ja que simplement vol sentir any si any no Ics mateixes obres. Us imagineu que en el cinema o en el teatre passes el mateix? Què pensaríem si el públic se sentís satisfet dc veure sempre E. T. o Casa blanca i mai exigís veure res nou? Inimaginable oi? Doncs bé, això és exactament el que passa en la música. És fàcil anibar a la conclusió que el sector està mort ja que viu en una paràlisi creativa de dimensions colossals. No vull que desapareguin del repertori obres immortals i que sempre és grat sentir-les. però com deia abans el problema és la proporció. Però el més greu de tot això son Ics conseqüències d'aquest fet. Penseu que quan un s'acomoda a sentir el mateix la scvn capacil<lt dc resposta a propostes diferents decreix alarmantment. Segurament li serà difícil captar el que se li proposa i ho desca rta rà sense embuts. Ningú 11 0 ha di t que sentir música fos fàcil. Com deia en el da rrer article, la música no és un entreteniment sinó un fet cultural dc pri mera magnitud i per gaudir-ne s'ha de fer un petit esforç. No estem parlant dc música dc consum sinó d'art amb majúscules. Per desgràcia el que explico no és un fet amat, fora de les nostres fronteres també succeeix el mateix. Però anem més lluny. Hauríem d'analitzar què és el que hem de donar al públic com a creadors. En aquest sentit entenc el disgust dc la gent quan es veu obligada a assistir a una estrena. En molts casos el compositor composa una partitura exclusivament condicionada al seu criteri estètic. Sembla raonable que sigui així no? Però no és tant fiícil ja que hem de pensar que el destinatari de la seva oferta, el públic, té quelcom a dir. En el fons som un servei públic, sortim a un escenari a mostrar el nostre h-e ball i per tant això vol dir que ens interessa d'alguna manera l'opinió que en tenen. Si aquesta és desfavorable no l'entenem com una crítica a tenir en compte sinó que contraliament diem que el públic no té el nivell adequat per gaudir del nostre art. Segurament és ce11 que determinats auditotis tenen una manca de preparació i que per tant la seva opinió l'hem d'oblidar, però també hem de tenir en compte que no sempr-e és així. ot això porta aparellat que és difícil ompli r els espais dedicats a gaudir dc la música. Personalment entenc que sigui complicat per a la gent sortir de casa seva, agafar el cotxe, buscar aparcament i pagar la seva localitat per anar a sentir un concert que està programat amb obres que han sentit infinitat dc vegades i que linalment estarà culminat amb una estrena que li provoca escàs interès. És fàcil entendre que molts cops es quedarà a casa escoltant el mateix programa amb excel·lents enregistraments, amb les millors orquestres i els millors directors del m6n. Naturalment que no és el mateix Ja música enllaunada que en directe, però això la gent no ho té tant clar. A més, pel que jo sé ni els mateixos músics assisteixen regularment als concerts. Això, a més de significatiu, és prou greu i preocupant. Llavors hem de començar a acceptar que necessitem canvis, que allò que fa que la gent surti de casa seva és precisament aquells espectacles que no en pot gaudir dins de la T seva llar. o sé si el camí ha de ser els novedosos muntatges de reconegudes obres del repertori operístic als que darrerament estem assistin. M'estic referint als muntatges d'en Calixto Bieito. Hauríem de preguntar als compositors versionats la seva opinió, però això està clar, és impossible fer- ho ja que són morts. jo tinc clar que una obra musical d'un compositor mort és el seu testament musical i no crec que es pugui manipular fin s als extrems que habitualment veiem. Però hem d'acceptar que justament això facil.ita la seva difusió. La gent cansada de les mateixes coses necessita canvis i si aquest a ni ben de la forma que sigui se'ls empassen. No importa que quasi s'anibi a lo grotesc, el que importa és impactar. er últim, assenyalar que hauríem de fer pedagogia de tot allò que creiem ens ajuda a explicar la nostra tasca i sens dubte evitar allò que malmet el nússatge. En aquest sentit actualment bufen mals temps. M'estic refeJint al "cànon digital". No és un secret que la seva aplicació ens perjudica davant l'o· pinió pública. Si no s'entén el dret d'autor com s'ha d'entendre aquest cànon. És evident que la descàrrega de música per lnternet o Ja còpia per altres mitjans és un frau. Crec que això no ho planteja ningú. Però que tothom segons la llei sigui un estafador en potència i per tant ho compensi per endavant amb el pagament del cànon és una presumpció inacceptable en un estat de dret. Es fa amb el pretext del greu perjudici que provoca als artistes, la música i la cultura. Home, hauríem de ser una mica més seriosos. Els artistes generalment es queden de cada CD un 6% del total, per tant el pe1judici real és per la discogràfica. A més a més, es diu que Ja música i la cultura en surten perjudicats però això no s'ho creu ningú. Les discogràfiques són una indúshia i res més, la seva feina - i és lícit que sigui així com a indústria que són- és fer diners i això els porta a publicar allò que en dóna evitant fer-ho amb allò que no en dóna. Per tant és clar que per més interessant que artísticament o cultural sigui un producte, si no dóna rèdits doncs no aniba a les botigues. Això sí que és un perjudici per a la música i la cultura. La política empresarial de les discogràfiques ha estat un dels gran obstacles que ha impedi t que la música de qualitat arribi a la gent. La seva tasca ha malmès i distorsionat l'opinió pública i ara canviar de dinàmica és francament difícil. P Llufs Vergés i Soler és professor de l'Escola Superior de Música de Catalunya i autor de/llibre El lenguaje de la Armonia (Editorial Boi/eau. 2007). lluis.verges@esmuc.cat 6 ESMUC El repertori programat a ls grans espais musicals inclou poques estrenes Corrigenda. Per error, al número de Ja reviSta de I'ESMUC núm. 32-33 (juUol-agost de 2008). Ics adreces de ooJTCu electrònic dels autors de l'article "Juli Ga"eta. Feréstec i autodida,ta? • estaven equivocades. Les adreces COJTeC· tes 56n Joan Gay i Puigbert joon.ga)@esmuc.cat: i Joaquim Rabaseda i Matas: joaquim.rnbased~rnuc.cnt NOT(CIES ifj/:liJj Notícies UESMUC, present en la celebració de la Diada Nacional de Catalunya mb motiu de la celebració de la Diada Nacional de l' l I de setembre, l'Orquestra Simfònica de J'ESt.1UC va participar novament en la celebració de l'acte institucional que va tenir lloc al Parc de la Ciutadella. Dirigits per Salvador Mas, els estudiants de I'ESMUC van tocar les sardanes funy de Juli Gan-eta; Sol ixen/ d'Eduard Toldrà i Recordant Vic de joaquim Serra, així com l'himne d'Els Segadors, El Cant a la Senyera i La Balanguera (en una adaptació d'Albert Guinovart). juntament amb el Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. A UEscola se suma a la celebració dels 25 anys de TV3 mb motiu de la celebració del 25è aníversari de Televisió dc Catalunya, diversos conjunts instrumentals de l'Escola van actuar en dos espais emblemàtics de la capital catalana: el Palau de la Música i el Parlament de Catalunya. Al Palau va tenir lloc l'actuació del Quintet Dadà format per: Neus Puig, flauta; Enric Tudela, oboè; josep Casadellà, fagot; Oleguer .Bertran, trompa i Víctor de la Rosa. clatinet. També van participar en els concerts realitzats al Palau els pianistes Andreu Gallén i Carles Marigó, així com el violonceHista josep-Oriol Miró. Aquests últims tam bé van compartir escenari amb el clatinetista mallorquí Víctor de la Rosa. Pel que fa a les actuacions al Parlament de Catalunya, que es van iniciar a mitjanit, l'Escola va programar a l'Escala d'Honor el Quartet format per Júlia San tos, flauta: lgnasi Roca, violí; Laura Erra, viola i Carles Muñoz, violoncel; i al Saló Rosa de Passos Perduts, va tenir lloc la intervenció musical del Quartet Kayros. Amb: Laura Gaya, violí; Òscar Vilaprinyó. violí; Núria Pujolràs, viola i Cèlia Torres, violoncel. El Quartet Kayros, alumnes del Quartet Casals, van tocar obres de Toldrà, Mendelssohn i Sostakovic, així com una selecció de temes de Piazzolla, amb Ja col·laboració de l'acordionísta i també estudiant de I'ESMUC. Blai Navano. A La Noche en blanco de Madrid serveix per presentar dos nous treballs discogràfics de professors i antics estudiants de l'ESMUC, editats amb el segell Fresh Sound I dissabte, 13 dc setembre passat, al carrer Marqués de Casa Riera de Madrid i en col·laboració amb la delegació del Govern de la Generalitat a Madrid i el Círculo de Bellas Arles. I'ESMUC va presentar un doble concert en el marc de la celebració de La Noche en blanco. A partir de les 22 hores, Sílvia Pérez Cruz, veu (graduada per l'ESMUC), i Joan Díaz. piano i arranjaments (professor de l'Escola), van presentar We sing Bill Eva ns. Ja de matinada va actuar el joan Monné Trio, amb Joan Monné, piano; David Xirgu, bateria (ambdós professors de I'ESMUC) i Bori Albet-o, contrabaix (antic estudiant), els quals van presentar el seu darrer disc on inclouen un repertori integrat per reinterpretacions i arranjaments de slandards de jazz i de composicions de grans mestres com Bill Evans, Benny Golson, Miles Davis o Thelonious Monk. Ambdós discos han estat editats pel segell discogràfic Fresh Sound. E I I I I Jc.¡.., Monr1c r~" Marta , Carreton DIRECTORA ASSISTENT DE LA BANDA MUNICIPAL DE BARCELONA "La Banda no pot faltar al carrer" Sabem sobre ella que va néixer a Bilbao i va iniciar els seus es tudis de direcció d'orquestra a Musikene amb .Jorma Panula, Josep Caballé i Enrique García Asensio. Ja a Barcelona, va finalitzar eJs estudis de grau amb Salvador Brotons, a l'ESMUC, el curs passat. Però compta amb una notabJe expetiència: Marta Carretón ha estat directora de la Musika Banda Pasaia (20032005) i assistent de Salvador Brotons a l'Orquestra de Joves Intèrprets dels Països Catalans (20062007). Actualment també és directora de les orquestres de l'Escola de Música del Palau, codirectora del grup instrumental Conjunt XXI i sols-directora del Cor Albada de l'Agrupació Cor Mad rigal. A tot això cal sumar-hi el seu últim repte: ser directora assistent del mateix Brotons en un a renovada Banda Municipal de Barcelona. ~~r 8 ESMUC RUT MARTÍNEZ -Com ha estat la teva estrena al capdavant de la Banda? -El meu primer concert va ser el 6 de setembre passat, al Parc de l'Espanya Industrial, dcspr6s dc treballar intensament al llarg dc tota una setmana d'assaigs. La vel'ital és que el traspàs amb Salvador Brotons ha estat molt fàcil, còmode, diria que orgànic, i els músics de la Banda han respost molt bé. No obliden que tenen davant una persona que tot just comença ... Em cuiden molt, vaja (riu). - Per a aquest primer concert, vas escollir un repertori que esdevé una autèntica declaració d'intencions: dues danses espanyoles de G ranados, l'obertura del Príncep Ígor... -Era un repertori que ja coneixia, en bona part. Algunes de les obres, fins i tot. les havia treballat en el meu Projecte final dc CaJTera. Tol això, sumat al fet de dirigir una banda al País Basc, a Donostia, durant dos anys, i haver tocat la nauta a la banda del meu poble m'han fet la feina més amable. - El món de la banda, per tant, no t'és desconegut ... -Exacte, treballar amb aquesta formació no m'ha resultat ni tan estrany ni tan llunyà com es podria preveure, si més no a priori. Pensa que al País Basc no hi ha pràcticament orquestres amateurs; d'aquí que molts músics vegin en la banda una sortida per fer música. Tenim associada aquesta fOtmació a València, on indubtablement existeix una tradició molt viva, però no per això hauriem d'oblidar les bandes basques (penso en la de Guipúscoa, per exemple) o Ics gallegues. -Què et va fer decidir a optar a aquesta plaça? -Suposo que el fet que es tracti d'una plaça d'assistent. És, sens dubte, una responsabilitat molt gran però em sento recolzada en tot moment per l'staff de la Banda. I sóc molt jove: tinc vint-i-tres anys i molt temps per aprendre. Pe nso que quan més experiència acumuli, sigui amb la fotmació que sigui, millor treballaré i més podré aprofi tar els estudis i cursos que pugui anar fent. El que estic aprenent ara és precisament el que no pot aportar l'Escola: la pràctica. És on aprens el 70% de l'ofici, de tot allò que arribes a saber. És el treball amb els músics, sobretot amb els professionals, el que et fa créixer. -La teva incorporació a la Banda rubrica un període de canvis importants en aquesta formació. Ho veus així? -A la Banda Municipal es respira una voluntat de creixement. que no de ruptura, de ganes de tirar endavant i donar un impuls i, fins i tot, una nova imatge al conjunt. I tu, inevitablement, notes que fmmes part d'aquest pt'Océs de canvi. Amb tot, la meva entrada no ha estat difícil: Brotons ha estat el meu mestre durant els últims anys i m'ha ensenyat a saber què vull dels músics; es !Tacta d'anar experimentant, sabent què el funciona i què no. La veritat és que em sento a gust a la Banda. I no oblidem que el canvi gros el fa el director titular, és a dir, Salvador Brotons. -Amb quin dels seus consells o recomanacions et quedaries? -La veritat és que és un director molt pràctic. Brotons aposta pel treball diari amb el grup. Els seus principals consells van en aquesta línia: treballar de manera regular, aprofitar els assaigs, que són la base. (Silenci) Sí, sens dubte el més important és aprendre a portar un assaig, a controlar-ne el ritme, fer que no es faci pesat, aconseguir respostes dels músics. Per a això, cal conèixer molt bé el teu grup, saber com toq uen, com responen al que dius, al teu gest. EJ repte és treure el millor d'ells mateixos. - Q uè en penses dels det ractors de portar la Banda a les sales de concert? -Els diria que, com tot, depèn del programa del concert. Crec que és legítim situar la Banda als auditoris, és necessari treballar prog¡.·ames simfònics, associats al que coneixem com a "música culta", de qualitat, però la Banda no ha de faltar al carrer. I al carrer no es pot tocar el mateix que a les sales de concert; ni que sigui per qüestions acústiques. A l'aire Lliure no s'aprecien els matisos, per exemple. Per créixer cal incorporat~ també, nou repertori: no només les obres "de sempre" ... En aquest sentit, crec que s'hauria de potenciar tant el repertmi ja existent escrit per a aquest conjunt instrumental, de manera original (que no les adaptacions), així com generar-ne de nou . Així garantirem el caràcter original i fresc que es deriva d'aquesta fmmació. La gent s'ho ha de passar bé, als concerts. - 1 com a titulada i directora, què en penses del nivell mitjà dels instrumentistes? -No sóc ningú per jutjar els instrumentistes del país. A més, el debat sobre s i són o han estudiat a una o altra banda em sembla, moltes vegades, estèril. El que cal és apujar el nivell entre tots. eR rT I e A iil;1:l•J¡f;1,i,f;l lntel·ligència lírica al poder CICLE MÚSK:A AL MONESTIR. Marisa Martins, meuosoprano. Mac McCiure, piano. Cançons de Poulenc, Salvador, Mompou, León, Guastavino i Montsalvatge. CLAUSTRE DEL MONESTIR DE PEDRALBES. 17 DEJULIOL DE 2008. per Xavier Chavarria l claush·e del monestir de Pedra lbes ha estat per segon a ny consecutiu l'idíl·lic escena ri d'un cicle de tres concerts que home natja la "dona música": l'any passa t va ser la "dona compositora .. i enguany ha estat la "dona intèrpret''. En aquest concert la mezzo argentina (i ca talana d'adopció) Marisa Martins va presentar una deliciosa selecció de petites joies vocals gairebé inèdites als nostres escenaris, d'autors del segle xx o actuals, i amb la infantesa com a fil conductor: cançons dc nens, per a nens. de bressol, de nens que volen ser grans, de grans que volen ser nens ... Un programa molt ben escollit. coherent, equilibrat i ple de llam inadures E vocals que van resultar tota una descoberta. Marisa Martins és, per sobre de tot, una cantant molt intel·ligent: canta allò que Ii escau millor a1seu insh1Jment, adequa el repertori a les característiques de la seva veu, se'l fa a mida, i així aconsegueix treure el màún rendiment dels seus dots, que són molts. l posem èmfasi en aquest aspecte perquè estem tips de veure músics i sobretot cantants que no només malversen el seu potencial amb repertoris poc adequats (o agendes inhumanes), sinó que fins i tot s'arriben a fer malbé l'instrument cantant allò que no els escau. Marisa Martins no posseeix una veu espectacular, però la té molt ben tre- MARISA MARTINS ballada: és resistent i versàtil. té un timbre robust. expressiu i ple de matisos. una dicció impecable (se li entén tot!) i li fa cantar allò que més li escau, i per tant li treu un rendiment òptim. Però a més. Marlins té una gran intuïció musical, bons dots actorals i una formidable capacitat com unicativa, i tot plegat fa que es posi el públic a la butxaca des del pri- mer compàs. A més. es mou de meravella en la distància curta perquè també captiva amb la mirada, sedueix amb el gest i embadoca amb el somriure ... És una intèrpret integral. El repertori va ser un rega l per a les emocions i per a la intel·ligència. L'humor entremaliat proper a I'Sprechgesang de La Cow·te Paille de Poulenc va lluir amb esplendor, igual que les bellíssimes cançons de la valenciana Matilde Salvador (quan ens decidirem a descobrir tota la producció d'aquesta magnífica compositora!): la revelació van ser les delicioses cançons del colombià )aime León, i també el cicle La edad del asombro de Carlos Guastavino. que evoca el final de la iJ1fantesa amb tendresa i nostàlgia. Les delicades Comptines de Mompou i un seguit de cançons per a nens de Carda Lorca van cloure un recital molt agradable i un cicle modèlic. RMC 288 Des de l'ostracisme injustificat FESnVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA DE CAMBRILS. La Grande Chapelle. Schola Antiqua. Dir.: Albert Recasens. Victoria: Officium defunctorum. CAMBRILS(PARRÒQUIA DE SANTA MARIA). 25 DE JULIOL DE 2008. per X. Ch. I Festival de Cambrils d'enguany es va inaugurar amb un concert molt especial. d'homenatge a un camblilenc il·lustrc, Àngel Recasens. director i pedagog de reconegut prestigi internacional i impulsor d'iniciatives valuosíssimes per a la salut musical del nostre país: va fundar el Conservatori de Música dc Vila-seca i 5 escoles municipals de música a les comarq ues tarragonines; també va fundar i dirigir durant 12 anys el Cor Sant Esteve de Vila-Seca, un dels mi llors cors dc veus blanques que hi ha hagut a Catalunya, i va ser l'impulsor de cursos i festivals in- E temacionals de música. com aquest de Cambtils, que enguany arriba a la 34a edició. I aquest concert, coincidint amb el ptimer aniversari de la seva mOlt, volia ser un digne i merescut reconeixement a una figura cabdal i també controvertida. El concert, a més, el protagonitzava La Grande Chapelle, el prestigiós conjunt dc música antiga que Recasens va fundar i dirigir a Bèlgica durant l'última etapa de la seva vida, en coJ.laboració amb el seu fill, el musicòleg i també director Albert Recasens, que va dirigir aquest concert. L'obra interpretada era una de les prefe1ides per l'homenatjat: el Requiem dc T. L. de Victoria. El concert proposava una reconstrucció de l'ofici de difunts tal com es feia als segles XVI i XVII, amb l'alternança del cant gregorià i la polifonia de Victoria. Tots els fragments monòdics van ser cantats per l'Schola Anliqua, un magnífic conjunt dedicat al cant gregorià que dirigeix Juan Carlos Ascnsio. El concert es va desenvolupar sense intenupcions i en una suggerent penombra que propiciava el recolliment, la conccnt1·ació, la perfecta captació dc tots els detalls dc la música, i n'accentuava la solemnitat i l'emoció. I si la proposta era d'un exquisit rigor musicològic. la interpretació va ser impecable: La Grande Chapelle es va presentar amb sis veus solistes d'un altíssim nivell vocal. dc timbre cristal·lí. ho- mogeni i altament expressiu, amb una magnífica compenetració i un absolut domini expressiu, que van propiciar moments d'una intensitat dramàtica especial, com el Domine Jesu Christe. l'Agnus Dei o el motel Versa est in /uctum, profundament conmovedor. L'Schola Antiqua va cantar els fragments de gregorià amb un so bellíssim, natural però vellutat i rodó, i amb una gran atenció a tots els detalls i les inflexions d'una monòdia que es va revelar més 1ica que mai. El producte musical ideat i dirigit per Albert Recasens, fi ll de l'homenatjat, va ser rodó i d 'un altíssim ni vell. digne dels millors escenaris del món. Per això és tan difícil d'entendre la nul·la presència que La Grande Chapelle té. des dc la seva creació, al nostre país. 25 409 Exultant testament Maurice Béjart BÉJART BAUET LAUSA.NE. Coreografies de Maurice Béjart. Director: Gil Roman. LICEU. 24 DE JULIOL DE 2008. per J. C. C. er a qui signa, li resultà inoblidable la darrera presència de Béjarl al Liceu el 28 d'octubre de 2005, quan a la fi del programa va presidir/dirigir un simu lacre d'assaig d'una nova coreografia, si no m'erro sobre música de Wagner. La seva figura pesant, amb una certa mirada mefi stofèlica, P tanmateix entranyable, amb el micròfon a la mà, conversant amb el públic, queda com una imatge de creador absolut, de persona que a la llinda de la reserva absoluta d'energies continua vivint un profund idil·li amb el seu art. Si allò tenia caràcter d 'epíleg, la presència ara de la seva companyia, menys d'un Paisatges de l'ànima FESTIVAL DE MÚSIQUES RELIGIOSES I DEL MÓN DE GIRONA. jordi Masó, piano. Mompou: Música callada. GIRONA (CLAUSTRE DE LA CATEDRAL). 6 DE JULIOL DE 2008. per X. Ch. ~e 288 a Música callada de callada, Mompou va fer un Mompou no té res de religiosa, però és una obra molt més profunda i espiritual que no pas la majoria dc misses, motets o rèquiems que s'han compost en els últims 500 anys per encàrrec, a corre-cuita i fins i tot a conlJ·acor. D'aquí l'encert, la gosadia i l'oportunitat de programar-la en un festival com el dc Girona. En Ics vint-i-vuit petites peccs que integren la Música retrat dels paisatges de l'ànima humana evocant la profunditat mística de les paraules que sant Joan de la Creu havia escrit quatre segles enrere. Una música íntima, renexiva, austera i continguda, sense cap mena d'artifici , essencial i transcendent La Música callada no mira cap enfora, o cap amunt (ca p al cel), sinó cap endins, escruta els racons més íntims i desconeguts de l'ànima: Mom- L Una perla d'estiu FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA FRANCESC VIÑAS DE MOIÀ. Marta Mathéu, soprano; Husan Park, piano. Obres de Mozart, Toldrà, Falla i Turina. PARRÒQUIA DE MOlÀ. l9 DE JULIOL DE 2008. per Albert Torrens ozart, Toldrà, Falla i Turina van ser els mitjans escollits per Marta Mathéu per mostrar, una vegada més, la sensibilitat ex trema que la jove soprano tarragonina aplica a totes les seves interpretacions. En el marc del 26è Festival Internacio nal de Música Francesc Viñas de Moià. on arribava en qualitat de guanyadora del Premi al MiJJor Intèrpret Català en l'última M 26 410 edició del concurs de cant que du el mateix nom -i en què també havia obtingut el segon premi absolut-, Mathéu va desplegar un programa centrat en el gènere de la cançó, però sense tractar-se d'un clàssic recital de lied. Un dels seus cavalls de batalla, Mozart, li va servir per encetar el concert i ficar-se ràpidament a la butxaca -sobretot amb les dues brillants àries de la comtessa de Les any després de la seva mort, adquireix una dimensió epigènica d'una trajectòria de més de mig segle de matrimoni amb el ballet. Un matrimoni que ara és acceptat sense reserves però que al principi -explosiva i escandalitzadora actuació al Palau de la Música fa prop de 50 anys-, va costar de pair. Avui, ben altrament, la seva obra ha esdevingut una cuina assaborida de manera delitosa , perquè el temps ha sedimentat capacitats gustatives i també impulsos creatius de Béjarl. Els resultats, sim- plement majestàtics, sobretot vistos en el conjunt d'una mirada antològica, que aplega coreografies de diverses èpoques i índoles argumentals i estètiques unides per la imatge més literàriament representativa de l'amor: Romeu i julieta. Un espectacle grandiós i alhora penetrant capaç d'oferir un sadollament no de plaer sinó de felicitat, que és l'estad i màxim a q uè pot menar la creació artística. I en l'aire, una pregunta fïbladora: com s'administrarà ara el testament de Béjarl? pou ens planta al davant un mirall que ens permet veure paisatges recòndits, foscos . desconeguts o oblidats. I per això no és una música còmoda ni immediata: no són els sentits el que queda commogut per aquestes sonori tats. Que la composició de l'obra s'allargués durant més de vint anys, dóna fe d'aquest esperit d'obra oberta, en procés d'elaboració constant; i que la diversitat de llenguatges utilitzats no n'afectés la unicitat, en confirma Ja profunditat espiritual. No és gens fàcil captar i transmetre tota aquesta transcendència: no n'hi ha prou de ser bon músic. L'intèrpret, a mode dc mèdium, s'ha de posar al servei d'aquesta música, s'ha d'amagar darrere aquestes sonoritats, tol pro- vocant el mínim onatge, invocant un clima de recolliment i contemplació però defugint la monotonia. I jordi Masó, que coneix a fons l'obra (la té enregistrada en CD), el va aconseguir: es va convertir en l'oficiant idoni d'aquest viatge interior i va generar una atmosfera especial i propícia. Amb intel·ligència i sensibilitat va anar destil·lant delicadament cada nota, cada acord, amb el pes just i la sonoritat adequada, permetent assaborirlos gràcies a un ritme pacient. vertiginosament intemporal. Va ser una versió sàvia, coherent de cap a peus, íntima, quasi exegètica, afavorida per l'idíl·lic entorn que va acollir aquest recital, un dels més interessants i agosarats d'aquest estiu musical. noces que ja li hem sentit sovint- la seixantena escassa d'espectadors que omplien els primers bancs de la immensa nau de la patTòquia de Moià. No sabem si els organitzadors dc la ci ta musical van prendre nota d'aquesta circumstància difícil de comprendre; si més no, especialment estranya en una època de l'any en què aquest municipi és ple a vessar d 'estiuejants. En lot cas. qui no va acusar-la va ser Marta Mathéu, que va procedir amb una segona part en què va oferit; a més de versions acuradíssimes de cinc dels títols més entranyables de Toldrà, diverses peccs de Falla i Turina que li sentíem per primera vegada. Fora de pro- grama. va afegir en acabar cadascuna de les dues parts del concert sengles peces dels Wesendonck Lieder de Wagner, que ella mateixa va presentar com a tribut al tenor de Moià. En tot aquest recorregut, la soprano va compartir escenari amb la pianista Husan Park, que no només la va acompanyar magníficament en el teJTeny musical, sinó q ue, com hem pogut comprovar en més d'una ocasió, forma amb Marta Mathéu un tàndem que afegeix a la seva seguretat en escena i naturalitat en la interpretació una dosi d'alegtia incontenible i contagiosa que sempre és d'agrair. Tota una perla enmig de la marea concertística de l'estiu. LA CRISI DE LA INDÚSTRIA DISCOGRÀFICA Els canvis tecnològics, ncara que sempre procurem ofelir temes vinculats a l'actualitat, i fins i tot quan són de caràcter històlic o es refereixen a fets passats, procurem que _ _. hi tinguin una ce1ia relació, en aquest cas el concepte al-ludit d'actualitat li escau d'una manera particulatment ajustada. La remor sobre el moment poc fol gat que viu la indústria discogràfica, sigui a escala local o planetària, és quelcom que ve arrossegant-se des de fa força temps i, per tant, el terme "crisi" no és ni quelcom que es refereixi a un esclat més o menys imprevisible, ni tampoc es pot vincular amb el context general dominant, ni dissortadament se situa en un context ondulatori o cíclic que acusen determinats sectors industrials periòdicament. La realitat actual és un fet nou, una realitat que neix i s'Otigina en unes causes i per uns condicionaments mai viscuts abans pel sector i que per tant l'afecten no de manera circumstancial sinó estructuraL Si com tantes altres indústries, la discogràfica va néixer com a conseqüència del procés de generalització d'ús d'un avenç tecnològic que ha arribat de manera estable dintre del progrés fins als nostres dies, ara els mateixos avenços tecnològics han situat la indústria discogràfica en un nou portal històric que té molt poc a veure amb l'original. Aquest fet Tesulta cabdal a l'hora d'endegar un altre procés: el d'adaptació a la nova realitat. Una adaptació no gens fàcil, atès el trencament radical que ha suposat el nou marc de po sibilitats tecnològiques i que fa que el fet nuclear de la reproducció musical actualment tingui davant eu un ventall de tipologies d'oferta molt obert. en el qual el fet intrínsec "disc" dia rere dia ocupa un Uoc més secundari. El Tema que presentem en aquest número aborda aquesta realitat des de dos aspectes cabdals: en primer lloc. hom mostra e l marc en el qual es mou el sector, ja no en direm discogràfic, sinó amb més exactitud l'acabat d'al·ludir de la reproducció musical; i en segon lloc. com això es tradueix i es trasllada a Ja rea litat concreta i d'esquitllentes, també, com encara pot desenvolupar-se en un futur immediat. Ara, altrament la nova realitat tecnològica ha aportat un tomb radical i de fet fins i tot re uita poc adient parlar d'indústria discogràfica. ~e 288 27 411 Reinventar-se o morir "Hi ha molta gent que sembla entestada a enterrar el disc abans que estigui mort. Els qui L'any 1995 asseguraven des de la premsa anglesa ijrancesa que les baixades digitals acabarien en deu anys amb el disc compacte, es van equivocar de mig a m ig, perquè en aquests moments les baixades només representen et 5% de les vendes. És clar que té futur, el disc, perquè no hi ha crisi en la música, sinó en determinats comportaments de la indústria, que no és el mateix." per JAVIER PÉREZ SENZ mb aquests mots expressa la seva fe absoluta en el futur del disc l'octogenari Bernard Coutaz, pioner i savi artesà del so enregistrat que mig segle enrere, quan el microsolc encara anava amb bolquers, va fundar Harmonia Mundi. un dels segells independents més importants del món. També van sonar campanes de rèquiem pel traspàs del vinil fa tres dècades, quan la implantació del disc compacte va omplir les caixes de la mateixes multinacionals que a hores d'ara ploren per un futur ben negre que ells mateixos han afavorit. La música està en crisi? i de bon tros: botigues virtuals, biblioteques multimèdia, sistemes P2P, xarxes socials cada vegada més implantades, com ara Myspace o Facebook... , la música gaudeix de bona salut. s'adapta bé a la realitat digital i està responent amb reflexos d'allò més ràpids i sorprenents a les noves demandes que planteja la segona generació del web, interactiu i participatiu. Qui no ha sabut adaptar-se als nous ritmes virtuals és la indústria del disc, entestada a obtenir guanys ràpids i atemorida per la consolidació d'un nou tipus d'usuari que no pensa gratar-se la butxaca per comprar la mateixa mC•sica que pot aconsegu ir de franc pitjant simplement una tecla del seu ordinador. Dc ben poca cosa serveixen els debats sobre el mal que causa la pirateria - una plaga temible i impossible de combatre a Espanya amb la legislació actual-. mentre les botigues de discos es preparen per intentar sobreviure en un futur no pas llunyà en què la venda tradicional de discos físics -les vendes han baixat una tercera part a Catalunya els darrers cinc anys- serà un refugi melòman minoritari. Els nous hàbits de consum, esperonats per les noves tecnologies, amb el mòbil com a rei indiscutible d'un negoci cada dia més esponerós. han canviat les regles del joc i els qui millor ho han entès han estat els artistes i els consumidors: els primers, apostant per l'autoedició. la distribució i la promoció de la seva música; els segons, fregantse les mans davant un mercat virtual en el qual cap tota mena dc música, al marge dels dictats de la moda i de la cada vegada menys poderosa indústria del disc. o hi ha futur possible mentre les discogràfiques no reinventin el seu propi negoci, que serà digital o no serà. malgrat que davant qualsevol símptoma d'alarmisme. convé d'anar amb compte i no oblidar que en el mercat dc la música clàssica les coses van més a poc a poc. El mapa del futur passa inevitablement per la seva plena adaptació a ln ternet. Cadu vegada queden menys botigues especialitzades i a les que encara no han llençat la tovallola. cada vegada hi ha menys material a les prestatgerics. S'imposa la digitalització massiva A RMC z88 28 412 dels fons de catàleg, unida a un augment de la qualitat del so, per dibuixar el mapa d'un futur digital que no admet reculada. A més, el melòman selectiu, el que busca interpretacions específiques. el que vol completar la discografia dels seus intèrprets preferits, pot trobar-les a la Xarxa. La botiga de baixades en línia de Deutsche Grammophon (www.dgwebshop.com) n'és un exemple ben clar: 2.400 àlbums i 600 enregistraments descatalogats a la venda. De moment, costa 11 ,99 eu ros baixar-sc un disc (MP3 320). Per la seva banda, la botiga d'Apple a Internet ja ven música sense protecció anticòpia (DRM) i els internautes poden comprar a 1.29 euros cançons del catàleg d'EM !, primera de les quatre grans (Wamer, Universal i Sony BMG) que comercialitza el seu catàleg musical sense restriccions per lnternet. Parlant de grans, l'estiu s'ha tancat amb una notícia que demostra com van de remenades les aigües del negoci musical: disposada a continuar a la trinxera. Sony ha comprat la participació de BMG (Bertelsmann Music Group) en la seva discogràfica conjunta. Sony BMG. Es tracta del 50% dc l'empresa i ha estat valorada en 780 milions d'eures. El gegant japonès ha pagat un preu alt per plantar cara millor al primer empori discog¡·àfic del planeta, Universal. Malgrat la crisi. l'objectiu dc Sony és integrar la seva música en la seva oferta dc maquinari, els terminals de telefonia Ericsson o la PlayStation Nctwork. erò Espanya continua sent el paradís de les baixades pirates. El govern francès va aprovar. el passat 18 de juny, el Projecte de llei per combatre les baixades il·legals a lnternet per mitjà d'un sistema que primer detecta i avisa l'internauta perquè deixi de baixar-se cançons i pel·lícules de manera pirata i. en cas de reincidència, li talla l'accés a lnternet. L'autor del projecte, fruit d'un encàrrec del president icolas Sarkozy, és Derris Oüvennes, president de I'FNAC durant cinc anys. bon coneixedor de la tela discogràfica. El projecte. que ha de ser ratificat pel Parlament a la tardor, preveu la creació d'una Alta Autoritat per a la Difusió d'Obres i la Protecció del Dret a lnternet (Hadopi), integrada per jutges, que vigilarà la protecció de les obres protegides. Les crítiques arravatades dc les associacions d'internautes, que asseguren que veuen vulnerats els seus drets, esdevenen la música de fons d'un debat entre la lluita contra les baixades il·lcgals i les llibertats dels internautes que promet ser llarg i intens. especialment a Espanya, on l'SGAE somnia amb una llei semblant, conscients que, si no canvien les coses, el consumidor sempre optarà pel que és g¡·atis abans de l'e r· ho pel que és barat. Som lluny del consens sobre com 1·esoldre la qüestió dels drets d'autor en un món digital, i està clar que per resoldre la piratelia a Intemet no n'hi ha prou amb el discurs de l'amenaça. La inclús- P No hi ha futur possible mentre les discogràfiques no reinventin el seu propi . negoci. Frtdutc MOMPOU Piano Music Volume l Cano;oos I danses • Cbannes Sdnes d 'entonts Jordi ~I•W. Piano tria ha de corregir no pas pocs vicis adquirits per pura avarícia: el preu actual dels ccdés i devedés és massa alt, i la seva oferta audiovisual massa petita. Mentre reacciona, el sector va facturaJ un 15,3% menys en el mercat espanyol, tot passant la facturació de 407 milions d'euros l'any 2005 a 345 milions el 2006, segons dades faci litades per la IFPI, l'organisme coordinador de les productores discogràfiques més importants. A nivell mundial , la venda digital es va incrementar l'any passat un 89%, amb unes vendes globa ls que van assolir els 1.457 milions d'euros, xifra que representa el 10% del volum total del negoci. Pecata minuta, doncs, per fe r front a la gravíssima caiguda dc vendes dels discos compactes, que continuen essent la columna vertebral de la indústria. és confusió envolta el futur del DVD després d'un pacte recent entre Apple i els estudis de Hollywood perquè els films es venguin per iTunes i afuora en DYD. La nova estTatègia, que persegueix recuperar el públic jove i posttelevisiu, suposa un fort cop de destral a la supervivència de les sales i un cop baix al futur dels reproductors de DVD en un moment especialment crític. ja que la implantació del sistema Blu-Ray d'alta definició està pràcticament en bolquers. El futur del consum audiovisual serà en línia, això sembla clar, el que ningú no sap és quant de temps r·esistiran els suports durs davant el setge dels gegants ÍIÚOtmàtics: sense el matalàs d'ingressos que fomeix el cinema, l'única via possible de supervivència perquè les produccions operístiques puguin assegurar-se un espai en el mercat passa per oferir als usuaris la màxima qualitat possible d'imatge i so. 1 en el futur immediat aquest objectiu el pot assumir el Blu-Ray, destinat a enterrar el DVD. El que s'acaba és un món dominat exclusivament per les M multinacionals que antigament fabricaven èxits i can-eres fu lgurants - i continuaran fent-ho mentre puguin, n'hi ha prou de fer un cop d 'ul l a les campanyes publicitàries que envolten els llançaments dc Lang Lang, Rolando Villazón, Anna Netrebko, Gustava Duclamel o Iuan Diego Flórez- i avui han de compartir el pastís amb multitud de segells independents: l'abaratiment dels costos i Ics noves vies de distribució virtual permeten marges més grans dc maniobra als independents. I així augmenta la possibilitat d'explorar repertoris nous o rescatar· bona part d'aquest llegat musical que avui continua enterrat a les biblioteques. soterrat per la miopia de programadors i productors entestats a repetir fins a l'extenuació els mateixos concerts, els mateixos discos. Klaus Heymann. president dc axos, pronostica que. d'aquí a uns deu anys. el servei musical serà rebut igual que el de l'aigua. el gas o l'electlicital. Per una quota musical, les llars podran accedir a un subministrament musical continuat. La música que vulguin, a l'hora que vulguin. Davant d'aquest futur que només pensa en el consum massiu de la música, prenen més valor Ics t-eOexions de Bema rd Coutaz sobre el disc com a objecte cultural. "Editar discos és Ull ofici tan bonic i artesanal com editar un bon llibre. Cuidar la qualitat del paper, escollir-ne les if.lustracions, dissenyar-ne la portada... , l'objecte que conté la música enregistrada ha de ser com més bonic millor. Abaratir costos, minvar-ne la qualitat per cercar-hi més guanys, suposa trair la confiança del públic que espera el millor de nosaltres. Per això 110 tinc por de la desaparició del cedé. Vivim amb massa pressions, però el gaudi de la música exigeix buscar temps per seure i, tranquil·lament, gaudir d'una bona interpretació, i mentre tinguem oïdes, ulls i mans, tindrem ganes de mirar i tocar el disc:. de tenir-lo a casa. ¿Es pot comparar aquest plaer amb la freda i COI/vulsirm baixada de música?" ~e 288 ·-------·-----·-------·-·-- ·---------------------------------·-·---------------------------------------------------------------------------, I gyJSTA MUSICAL CATAlANA I Í CI PALAU DE LA MÚSICA, 4-6 . - 08003 BARCELONA I li BUTLLETA DE DOMICILIACIÓ BANCÀRIA ¡:::: • .......... ~~~ CIN~ 1 · 1 · 1 ·-~·- ' · · · · OC .. I. II · · · · ~~M:.C~-MPT~ NI •1-111. 11 ~ ......' .. '..... ¡ ~ BUTLLETA DE SUBSCRIPCIÓ i ' • i SenyOC$, els agrairé que amb càJrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà el Con sord del Palau de la Música Caialana. pel pagament de la meva subscripció a 'Revista Musical Catalana' i ~~~:',:~mptc•... ! S ignatura: ¡ Nom i cognoms del subscriptor: ........................... ......................................................................................................... i Adreça: .................................................................................................................................................................................................... I! ! i l i I ~~~:~:.::,~::~,. ;;,: :;:::~: ;.,::::~:::::::~:~::,; ::. :;~,T·'"'"• · · · · · · ···· · · · · • (o bé taló ba ncari adjunt a favor de 'Revista Musical Catalana'). Per a s ubscripcions a l'estmnger, consulteu el preu. ~ ! . LES SEVES DADES SERAN n-!CORPORADES ALS FITXERS Da GRUP PALAU DE LA MÚSICA (ORFEÓ CATALÀ. FuNDACIÓ ORFEÓ CATALÀ-PALAU DE LA M ÚSICA I CONSORCI Da PALAU De LA MÚSICA CATALANA), AMB SEU AL CARRER PALAU DE LA MúsiCA 4 - 6. DE BARCaONA, CP 00003, PER FER-NE LA GESTIÓ GeNERAL, I BN AQUESTA ADREÇA POT EXERCIR 10TS as DRETS D'ACCès, RECTIACACIÓ, CANca·LACIÓ I OPOSICIÓ. l _______. . . . . . . . . . . . . . _ . ________ ----------------------------·------------------------······----·-----·--------------------------------------·-·' 29 413 Entre la regulació de l'on line i la pirateria Per a uns es tà tocada de mort i, si no es produe ix un gir radical de les coses, d'aquí a dos anys haurà deixa t d'existir. D'altres, més optimistes, creuen que es pot sobreviure oferint un producte original, di ferent i de màxima qualitat. El que resulta evident, però, és que tot i que la música s' ha convertit en un bé de consum quotidià (més de la meitat de la població de Catalunya ho fa), les vendes de discos cauen en picat. I Ja indústria discogràfica catalana no és pas a liena a aquesta mena de tsunami que amenaça d'escombrar tot el sector. Internet és la seva creu. Però també pot ser-ne la cara. I RtiC 288 30 474 per ANA MARÍA o.A_ V_IL_A_ _ _~--- es xifres esgarrifen. Si no hi hagués pirateria. l'any passat s'haurien venut a tot Espanya uns 150 milions dc d iscos. La realitat és q ue només se'n van vendre 30 milions. Considerat actualment un dels centres mund ia ls dc Ics baixades il·lcgals a través d' lnternet -el s isè país, concretament-. la població es pa nyola que consumeix música i c inema per aq uesta via ja iguala la que ho fa pels canals tradicionals. La Socie tat Gene ra l d'Autors i Edito rs (SGAE) calcula q ue. cada segon, es baixen gratuïtament una mitjana de 30 litxcrs dc mús ica o vídeo i q ue, pe r a un 58% dels internautes, aq uesta és la seva activita t principal. El problema. lògicament, té escala planetària. A tot el mó n es venen cada cop menys d iscos i la indúso·ia cau en picat a causa dc les descàrregues il·legals a través d' lnternet. Una nova generació dc consumidors s'ha acostumat a fer servir les noves tecnologies per obtenir, gratuïtament, un producte cultural al qual. fins ara, només podia accedir comprant el djsc a les botigues. Tampoc cal el suport físic i el seu accés a la música ja no passa pel reproductor de cedés, sinó per l"MP3 o el mòbil. El tràfic dc fiLXers a través de la Xarxa. doncs. sembla imparable i els seus efectes ja fa tcmp que s'han fet evidents. Les grans multinacionals, acostumades a obtenir grans beneficis, pleguen veles i donen carta dc llibertat fins i tot als seus ar tistes més mediàtics, cap dels q uals aconsegueix vendre Ics ma teixes xifres d"antany. Projec tes dc llarg desenvolu pament es q ueden a mitges: e l comerç especialitzat ta nca i e ls gra ns magatzems donen a ltres usos a l'espai q ue abans dedicaven a la ve nda dc discos. A Cata lu nya. la s ituació sembla preoc u pa nt. Segons dades recollides per l'Anuari 2008 de fa Música i l'Espectacle dels Països Catalans, que elabora el G rup Endcrrock. l'any 2007 la més q ue L discreta indúst ria discogràfica catalana - un sector sustentat exclusivament per segells independents i que només representa un I 0,6% del conjunt del mercat espanyol- va perdre un I 0% de facturació respecte de l'any anterior, passant dels 30 als 27 milions d'eures. Pitjor però varen ser els resultats a nivell estata l, on la pèrdua arribà a l 22.7%, tot deixa nt d'ingressar 84 milions. "Si no es prenen mesures aviat, d'aquí a dos anys fes companyies hauran de tancar", adver tia, amb mo tiu de la presentació d'aq uestes xirres, Fè lix Buget. preside nt de l' Associació de Producto rs i Editors Fonogràfics i Videogràllcs Catalans (APECAT). n cont rapa rtida, però, mai com a ra s'havi a escoltat tanta música ni havia esta t tan fàcil ed ita r un disc. Segons la mateixa font, prop d' un 80% de la po blació catalana a firma que escolta música habitua lment i més de la meitat, un 56, 1%, assegura que ho fa cada d ia. Ldels q ue n ·escolten, un 17,2% -és a d ir, 1,6 milions- es decanta per la música clàssica, el cinquè gènere en les preferències del públic, després del pop-rock (74.1 %) . el flamenc (24%), la música llatina (23,7%) i la cançó d'autor (20,4%). Per altra banda, l'any passat es va batre un veritable record històric quant a edició de discos a Catalunya: van sortir al mercat un total de 525 referències, quatre vegades més que fa deu anys. Què està passant de debò? Fins a quin punt els senyals d'alerta vermella que emeten els representan ts de la indústria són certes? S'extingeix el sector d iscogràfic o, com assegu ra un prestigiós professional de la música, ·'no hi ha una crisi de mercat musical; l'únic que es troba en crisi és el format". I llavors, ¿com viu tot a ixò la indús t ria cata lana, i més conc re tame nt els segells es pecialitzats en l'encara més reduït àmbit de la música clàssica? ¿ La gran onada els arrossega o, pe l contrari, a c ausa de la seva condició minori tàlia els passa per sobre? '"L'actual crisi de la indústria discogrà- E No hi ha crisi de mercat musical, l'únic que es tro ba en crisi és el format FRANCESC JVNcA MISSA EN LA MAJOR ... ... IIAA..~0·PI•CA$.ANOVA$•MUNTANtll 011QYU1'111\DfCAMIRACATAIANA CO-Df:CM\IIIA fi'{MAJON PMIIES fica ens toca només indirectament, perquè no som una discogràfica de músicamodema, que és el sector que es troba més afectat. Aquesta crisi l'ha provocada la gent jove, que ja no surt corrent a comprar-se el disc a les botigues", assenyala el compositor Llorenç Balsach. de la discogràfica La Mà de Cuido/Ars Harmonica. Núria Viladot. directora de Columna Música, coincideix plenament amb aquesta valoració. "El nostre és un altre món. No ens adrecem al gran mercat, ens movem per altres paràmetres. Per tant, no patim ni el problema del top manta ni el de les descàrregues i/·legals. De fet, quan em pregunten això sempre dic que ja m'agradaria que m'afectés. perquè això l'oldria dir que un dels nostres discos és un supen1endes", bromeja. Tant l'un com l'altra asseguren que el seu ritmes respectiu de treball no ha minvat malgrat la crisi. "Nosaltres no hem deixat d'editar discos per culpa de la crisi. Fem els mateixos que hem fet sempre i tot i que les botigues redueixen espais de venda, actualment estem venent el mateix que fa dos anys enrere perquè treballem molt amb subscriptors. Els nostres clients compren els discos; no se'ls descarreguen d'fntemet", afirma Balsach. Viladot, per la seva banda, confia també en la fidelitat del seu públic. "És gent que té un poder adquisitiu i una curiositat cultural i intef.lectual, i que està disposada a pagar per una cosa ben feta. Són persones que no volen passar-se hores i hores da11ant d'un ordinador per baixar-se gratis una cançó. Fins i tot hi ha el que ni tan sols volia música en format digital. En canvi, Ull nano de vint anys que es baixa música gratis d'lnternet no està interessat en allò que nosaltres fem." Amb un catàleg d'uns 200 discos i una mitjana anual entre 20 i 25 tftols nous, l'editora de Columna Música reconeix, però, que actualment ''l'edició discogràfica no es pot fer si no hi ha un suport darrere. Una discogràfica 110 pol assumir aquest risc en solitari. Ha de ser w1 risc compartit, ja sigui amb el mateix intèrpret. o per la via d'una esponsorització o una subvenció". A La Mà de Cuido també en són conscients. '·La nostra empresa té dues divisions. Una és La Mà de Cuido, que quan fa un disc assumeix tot el cost de la producció. L'alIra és Ars J-larmonica. En aquest cas poden haver-hi diverses possibilitats. Una via poden ser els discos d'encàrrec: algú que vol fer una gravació i ens ho porta tot fet o bé fi¡wnça el procés. Altres vegades fem un disc que ja cornpta amb un ajut o subvenció, tant sigui institucional o pri11ada. Per exemple. darrerament es comença a donar molt el cas d'empreses que jïnancen una gravació a canvi de posar el seu fogo i poder disposar així d'un regal de prestigi per als seus clients." n l'altre extrem dc l'arc. en canvi. es troba un segell històric com Discmedi, posseïdor d'un amplíssim cutàleg que també engloba la música clàssica, amb artistes com Jaume Aragall o Joan Pons. L'any passat. la facturació d'aquesta discogràfica independent catalana representà el 2,27% del conjunt del mercat espanyol. Tot i això, el diagnòstic del seu director. Àlcx Eslava, és força preocupant. ''Aquest és e/n¡omentmés crític que m'ha tocat viure. pel problenw de la indefensió. ¡\Jai, com ara, ilmiÍem tingut Lli/ consum de música tan gran, però la gent lla de prendre consciència que aquesta música s 'lla de pagar. I si no s'adopten mesures de manera immediata. hi llaurà tot un sector que desapareixerà en sec", opina Eslava, que reconeix que ''nosaltres no editem ni Ull 30% del que editàvem abans. Els recursos econòmics ja no són els mateixos i això està provocant que molts artistes optin per autoeditar-se ells mateixos els discos. I això no necessàriament és bo. Es corre el risc que l'autoedició es converteixi en auto/imitació. Hi ha el perill que el producte final perdi qualitat, sigui menys interessant. L'accés a la producció que han obert/es n011es tecnologies ha fet més amaieur la música·•. Davant d'aquesta situació. Eslava centra les seves esperances en una in tervenció immediata de les institucions públiques que doni pas a la creació d'un marc legal que reguli l'ús d' lnternet, com tot just acaba dc produir-se al Regne Unit amb una normativa que fins i tot permet als operadors de telefonia mòbil tallar la connexió dc banda ampla si l'usuari fa un ús abusiu de les baixades il·lcgals. I és que la gran xarxa global representa la cara i la creu d'aquest nou paisatge de la indústria musical. Perquè si. per una banda, les noves tecnologies han petmès el consum gratuït i il·legal de música, per l'altra han obert la porta a noves vies dc comercialització dels catàlegs discogràfics. Una comercialització que. lògicament, no en sap res. de fronteres. Per aquesta raó, qui més qui menys les discogràfiques catalanes s'afanyen a digitalitzar els seus catàlegs i poder disuibuir-lo a través de les principals ''botigues" electròniques. I tot que la quota de mercat del format digital és encara molt modesta -un 9,5% del total-. la tendència és clarament creixent. Prova d'això és que l'any passat. Ics vendes per aquesta via van créixer a Espanya un 24,3%. Dels segells clàssics, Columna Música ha estat un dels primers a espavilarsc. "Jo crec molt en el valor, com a eina, d'l11temet", afi rma Nú ria Viladot. "Per això, ara fa tres anys. vàrem digitalitzar tot el nostre catàleg i ara tots els nostres discos es poden trobar a més de 150 botigues l'irtuals. començant per i-Times. Les empreses petites tenim l'obligació E Cal anar a la creació d'un marc legal que reguli l'ús d'lnternet ~e z88 31 415 de no desaprofitar cap eina de venda i apostar-hi; no pots esperar que w1 altre vingui a resoldre'! el problema.·· Discmcdi també aposta fort en aquest sentit. El passat mes de juny va arribar a un acord que el converteix en partners espanyols d'IODA, el major distribuïdor digital de música independent del món, amb un catàleg de més de dos milions de cançons. "La venda digital de música és una modalitat amb molt de futur. No només és una via molt còmoda d'accés a la música, sinó també perquè en el món digital el disc sempre es troba a la botiga. A les botigues convencionals es perden moltes vendes perquè la majoria de discos ja no es troben físicament'', assenyala Eslava. Tot i això. hi ha qui s'ho mira amb altres ulls. Des de la seva vasta experiència al llarg de 15 anys a Ja botiga Castelló, i actualment a la distribuïdora Gaudisc, Francesc CaneJa és un profund coneixedor del mercat. Per a ell, "les vendes per lnternet no supleixen la caiguda de les vendes tradicionals, perquè els canals de venda no es substitueixen, sinó que es complementen entre si". Per a CaneJa, la situació actual "és seriosa. El problema és que per bé que funcioni/I alguns segells independents, la música catalana no viu sola al món. Estan plegant molles botigues i cada cop hi ha menys clients als quals es pugui vendre música. A la gent no li importa gastar-se molts diners per anar a un concert, però fins i tot troben una estafa el parell d'euros que els demanen per un disc al top manta, perquè s'han acostumat a tenir-lo gratis a través d'lntemet. I és clar, pot ser que la música clàssica vagi aguantant. però tot està interrelacionat. El Corfe lnglés no muntarà ww secció de discos només per vendre un gènere musical". RMC 288 32 416 n aquestes condicions, el futur es perfila, com a mínim, ince11. Llorenç Balsach confia en una nova fo•ma d'utilitzar Internet. ''No crec que el cedé desaparegui, però totes les coses noves que s'editin hauran de tenir un interès afegit. En canvi. creixeran les vendes on li.ne, perquè tot el sistema de descàrrega es simplificarà força. El melòrnan 110 estarà obligat a tenir els discos a casa seva perquè, pagant una subscripció. disposarà d'una mena d'enorme biblioteca virtual que posarà tota la música al seu abast." Al ex Eslava és de la mateixa opinió. "Els operadors d'In/emet flaura11 d'oferir vies de descàrrega legal més atractives i còmodes. I si s'aconsegueix regular el sector, estic segur que en el futur podran conviure la venda física i la digital. Encara més. crec que tant l'una com l'altra creixerien i que la geni tornaria a les botigues.·· Des d'un punt dc vista empresarial, Núria Viladot està convençuda que el futur "serà de les empreses petites. Aquestes són les que sobreviuran. mentre que les grans multinacionals hauran de redimensionar-se i, sobretot, tenir més en compte els segells independents. La distància entre tots dos es retallarà". I mentrestant, ¿com es posiciona el sector públic davant lots aquests canvis que sacsegen el sector? D'entrada. en el nou mapa d'ajuts culturals perfilats per l'equip dc Cultura que encapçala joan Manuel Tresserras. s'ha deixat clar que es vol donar prioritat a la difusió per sobre de l'edició. "No creiem que sigui bo treure pit per una xifra molt gran de ltO vetats discogràfiques anuals. 1 menys encara si moltes d'aquestes n011etats estan destinades a dormir el son dels justos en un magatzem. Hem de treure pit per les vendes, per la difusió, per la capacitat de penetrar en el mercat que tinguin aquestes novetats discogràfiques", escriu a l'Anuari 2008 de la Músi- E ca, el secretari de Cultura de la Generalitat, Eduard Voltas. Una política que J'Jnstitut Català de les Indústries Culturals (!CIC) ja ha començat a portar a te1me amb Ja retirada dels ajuts automàtics a fons perdut a l'edició-"hi ha un excés de producció", s'a1·gumenta-, tot substituint-los per ajuts reintegrables. En contrapartida, es vol potenciar la difusió i comercialització de la música catalana i, entre altres coses. s'aposta per la creació. el 2009, d'un superportal <www.catalanmusic.cal> que. en paraules del director de l'Àrea de Música de l'I CIC, Josep Maria Dutrén, permetrà "fer i trobar qualsevol cosa que un es pugui imaginar en matèria de música: des de comprar un disc fins a descarregar-se un tema pagant, buscar una biografia o una partitura o trobar una agenda de concerts''. EL VALOR AFEGIT DE LA MÚSICA A mb un sector d iscogràfic en crisi, les possibilitats d'edició naturalment es limi ten i redueixen. I no només per la davallada de vendes que sacseja el sector. Les institucions públiques han deixat clar que volen posar fl'e a l'edició indiscriminada de titols discogràlïcs, eliminant els ajuts a fons perdut que, fins ara, es concedien a Ics edicions discogràfiques. "S'estava ajudant a editar discos prescindibles i que, en alguns casos, ni tan sols es distribuïen / ... }. Si un CD. després d'atorgar-li un valor cultural determinat, només ha de vendre 150 còpies, potser ha arribat el moment de pensar que aquest disc no cal que s'editi", deia, en una recent entrevista. el director de l'Àrea de Música de l'ICIC, Josep Ma1ia Dutrén. En contrapartida, la Generalitat aposta ara per ajuts reintegrables a projectes que, a més d'un valor social, lingüístic o cultural, ofereixin una viabilitat econòmica. Els mateixos artistes ho tenen clar i qui més qui menys sap que avui no es pot sortir al mercat si no és amb un producte diferent i de qualitat. "És evident que avui resulta totalment inviable pla11tejar-se gravar Beethoven, perquè el mercat està saturat de gravacions de referència d'aquest autor. Si un artista vol fer un disc, ha de buscar un repertori diferent, que pugui interessar a una discogràfica i que, evidentment, aporti quelcom nou al mercat", assenyala el pianista Jo rdi Masó, que amb més d'una vintena de títols editats amb el segell Naxos -actualment treballa en una integral ded icada a Turina i pre para dos volums amb obra encara inèdita de Mom pou- es considera un veritable plivilegiat en aquests moments de franca incertesa. Encara més tranquil· la és la posició de Jordi Savall, sens dubte l'artista de més èxit discogràfic a casa nostTa i un veritable supervendes en un mercat en crisi. El 1998, el famós i reputat violagambista va decidir crear el seu propi segell , Alia Vox, abocat en exclusiva a l'edició del seu treball personal i el dels artistes i les forn1acions del seu entorn artístic. Ara, una dècada després, Alia Vox porta venuts uns 1Omilions de discos i manté una mi~ana de vendes al voltant de les 25.000 còpies mensuals. u El nostre és un treball molt especialitzat. Apostem per produccions molt, molt acurades, en les quals no prevalen factors comercials, sinó musicals. Apostem pel disc com a obra d'art, amb un contingut que no només és sonor. Oferim quelcom més: un so de màxima qualitat, unes condicions de gravacions singulars, uns textos signats per un autor reconegut. El nostre és un producte que no està fet per ser comercialitzat per la via digital. No surt rendible descarregarse wz disc nostre i per això la pirateria ens afecta molt poc", explica jordi Savall. "El secret, avui, per tenir presència en el mercat, és oferir productes molt espe- Si es regulés el sector, en el futur podrien conviure la venda fisica i la digital. MANUEL BLANCAFORT DOS QUARTETS DE CORDA TWO STRJNGS QUARTETS Quartet Pedralbes cialitzats i que siguin originals i diferents. Crec que si les grans discogràfiques tenen problemes és perquè no han sabut ser creatives". I pel que sembla, el mercat li dóna la raó. Segons les dades que ofereix el mateix músic, "el 2007 vàrem créixer un 25% respecte de l'any anterior i, en la primera meitat d'enguany, ja hem experimentat una pujada d'un 15% respecte de l'any anterior". Amb un catàleg de 60 títols editats, als quals s'afegeixen anualment entre 5 i 6 noves referències, Jordi Saval l està convençut que res d'això no hauria estat possible si no hagués creat Alia Vox. "Vaig fer ww aposta perquè vaig veure que d'una altra manera no podria fer res. Nosaltres fem un treball artístic molt costós que cap discogràfica es podria pennetre. I la rendibilitat/a veiem a llarg termini. Els nostres productes no caduquen i això és la nostra força." Q ui ha optat també pel camí de l'autoedició és el compositor Albert García Demestres, que l'any 2005 va decidir crear el seu propi segell, D+3, amb l'objectiu d'editar la seva pròpia obra i la de joves valors del panorama català. En tres anys d'activitat porta LS títols publicats, que es comercialitzen tant en format físic com digital. I, segons el que afirma l'artista, "els números em surten". De fel, García Demestres assegura no sentir-se afectat per la crisi discogràfica. ''En realitat, jo vaig muntar el segell quan tothom deia que la crisi era total i que el disc ja s'havia acabat. La possibilitat de fer un disc s'havia transformat en una aventura tan complicada que si volies que s'edités una gravació fet1a, les discogràfiques et demanaven que assumissis el cost de la producció. /lla vors. posats a pagar. vaig veure que podia fer-ho jo. pel mateix preu'', recorda ara el músic. Tres anys després, el balanç és. per a ell, força positiu. "Aquest camí m'ha donat una llibertat que d'altra manera no hauria tingut. He pogut portar la mwa obra fins un punt que no podria haver assolit de cap altra manera. Sent jo mateix el productor, puc decidir tol el que es relaciona amb la sortida del producte al mercat: des de què grapar fins com serà la portada del disc. Ara bé, com que no hi ha afany comercial, puc dir que la crisi no m'afecta. No pot haver-hi crisi en un producte que no té possibilitats d'enriquiment.'' El pianista Mac McCiure també compagina la vessant artística amb l'empresarial, al capdavant de l'empresa de distribució Spanish lnlernational Labels (Sl LABELS), que engloba 14 discogràfiques de tot l'Estat, incloent-hi els segells cata lans Columna Música, La Mà de Cuido, Ars Harmorrica. Edicions Albert Moraleda i Classic d'Ors. "No faig res a Espanya, lots els meus clients són de fora i, pel que jo constato, interès 11 'hi ha. E/80% de/nostre catàleg és música de la Península lbérica i puc dir que les l'endes vmt cada dia millor". assegura. Com a intèrpret. tampoc no es queixa. "Sempre he dedicat molts esforços a la interpretació del patrimoni menys conegut i menys graPat, i això m'ha simplifica/molt les coses a l'hora de buscar suport per fer un disc. Això també ha permès que em truquin molt sovint per fer-me propostes. En aquest sentit tinc massa ofertes i. de fet, no puc gravar tot el que em demanett .., En canvi, McCiure veu amb molt de pessimisme la situació del mercat discogràfic local. "Espanya és w1 dels pitjors països de la CE per a la l'enda de música, i un dels països amb més índex de pirateria del món. I per a desgràcia nostra, amb una pirateria socialment acceptada. El problema és que la gent no veu aquesta acció com un delicte. Al japó paga w1 85% de la gent que compra per lnternet, i aquí la proporció és a la inversa." Una situació a la qua l McCiure afegeix les grans mancan- l@C 288 ces que encara arrossega la música al nosh·e país. ''Espanya i Catalunya tenen un gran patrimoni musical, però malauradament molt mal documentat. Això fa que per gravar qua/setiO{ obra, les discogràfiques hagin de fer un esforç enorme, començant per trobar la partitura, revisar-la, editar-la ... O sigui que abans d'ltaver gravat ni una nota, ja s'han gastat molts diners. I després han de trobar algú disposat a grat~ar la peça; algú que lògicament voldrà cobrar. perquè com que després aquella obra no la programarà ningú, no podrà rendibilitzar-la... O sigui que les discogràfiques ho tenen molt difícil a l'hora de treballar un repertori que és, precisament, el que els dóna reconeixement i possibilitats de venda a l'exterior. En aquest sentit-conclou- falta suport públic i privat. I també suport per part del públic, perquè el melòman català malauradament compra Mozart: no pas Morera.- 25 Ofo de descompte Els subscriptors de la "Revista Musical Catalana" obtindran un 25% de descompte en la compra de dues entrades per concert, a les taquilles del Palau de la Música Catalana, per als cicles Concerts Simfònics al Palau, Música de Cambra al Petit Palau i El Primer Pala u de la temporada 2008-09 Cal presentar el darrer rebut de In subscripció. lliI 33 -117 i .aif"Jif;Ji(i RETRAT El baix jama icà Wi1lard Wbite duu a terme una ca l'l'era atípica, tot i actuar als més grans coliseus operístics del món, com París, Salzburg, Lond t·es, Edim bw·g, amb papers tan carismàtics com els de vVotan a la ten·alogia wagnel'iana, lUingsor a Parsifal o Barbablava a EL castell de Barbablava de Bar tók, arn b què el ebu tà la temporada passada al Gran Teatre del Liceu, en la producció de La Fura de ls Baus. Un carrera atípica perquè White escull molt acuradament aquells papel's en què pot mostrar la seva per son alitat artística no Lan sols en l'àmbit vocal sinó, per so bre d'ai xò, en l'àmbit dram àtic. Per això també h a feL les seves incursions en el teatre clàssic, in terpretant, per exemple, l'Otel-lo de Shakespeare. A la "Revista Musical Catalana" es mostr a no només com a artista, sinó com un pensador consumat i una persona m oll es piri tual. Willard • I@C 288 La música com a filosofia de vida per MERCEDES CONDE PONS llard White va actuar per primer cop al Cran Teatre del liceu la temporada passada interpretant el rol del duc Barbablava a l'òpera homònima de Bartók. Però no és la seva primera ocasió a Barcelona. Fa uns quants anys va cantar al Palau de la Música Catalana i també a L'Auditori. li preguntem sobre la seva primera experiència al Liecu, yer engegar la conversa. - Es una meravella estar a una ciutat com Barcelona i poder passar un temps aquí. Al teatre es canta molt bé. té molt bona acústica i, a més, és molt maco poder veure totes aquelles cares som1ients quan s'apaguen els llums. Willa•·d White es refereix als llums que envolten la sala de butaques i que provoquen un efecte dc cara somrient quan s'apaguen els llums gene ra ls i només •·csten aquests encesos. Què n'opina de la p roducció dc La Fura dels Baus d el doble prog•·ama Janace kBartók? -M'agrada molt. Crec que descriu de forma molt clara les variacions que la relació d"amor entre Barbablava i Judith va patint al llarg dc !"òpera, des de la seva W 34 -118 trobada, el petó apassionat a lï nici de l'òpera i l'interrogatori que demostra lavoluntat de saber cada cop més i més de la persona estimada i com Barba blava intenta demostrar a Judith que no és necessari que conegui lot el seu passat per estimar-lo, que només cal que resti al seu costat. En aquest sentit, trobo que la producció de La Fura dels Baus funciona molt bé. tot i que no estiguin p1-csents visualment les set portes que tradicionalment apareixen a la història. És una producció totalment simbòlica, perquè segueix la idea que !"home té set xacres. que poden ser tradu"1blcs en les set portes, i que signifiquen experiències de vida diferents. Les habitacions són contenidors d'expeliències del passat de cadascú, que el fan com és. Per a mi cada funció d'E/ castell dc Barbablava, no importa com sigui visualment la producció, exemplifica un viatge interior del protagonista, ja que la història narra la relació entre un home i una dona. No és tan important com es plantegi !"acció. sinó que quedi clar el tipus de relació entre ells dos i com es desenvolupa. per tal que això permeti a cada espectador reOexionar sobre la seva vida i experiència i fins i tot sentirse identificat en la mateixa situació. Depèn de cadascú deliberar sobre la qüestió de què és el que els succeeix realment. És molt difícil, especialment en un idioma estranger, comprendre a primer cop d 'ull què vol dir o què vol explicar una òpera; per tant, poden haver-hi interpretacions diferents. - Creu que la producció dc La Fura dels Baus, en aquest sentit, és prou entenedora? -Quan vaig fer aquesta producció a Paris, durant el viatge de tornada a Londres em vaig trobar un home que em va reconèixer i em va dir que per a cU aquesta producció li havia resultat molt interessant. perquè havia vist moltes produccions d'aquest mateix títol, però amb aquesta havia descobert per primera vegada que cntTe Barba blava i Judith hi havia veritable runor. Per a mi això és molt interessant, perquè la llegenda de Barbablava el descriu com un home que matava toles les seves esposes perquè totes volien saber més sobre ell, però ell era un home molt poderós a la ciutat i volia conservar-se invulnerable. És molt d ifícil trobar amor en aquesta història; per tant. el tractament de la llegenda en la producció d'Oilé és diferent, i penso, a més, que la situació que viuen els protagonistes és molt recunent en les relacions humanes, sobretot en les relacions entre un home i una dona. o enh·e ducs persones que s'estimen: aquest voler sa- RETRAT bcr més l'un de l'altre. el voler conèixer el màxim possible de l'altre. I molt sovint, quan al final s'arriba a saber la resposta a allò que volien conèixer, ja no s'estima més aquella persona, perquè no agrada el que es veu. Per tant, en una situació així un s'ha dc plantejar què és el que realment es vol saber, o més ben dit, quina és la resposta que es vol obtenir. A més, sovint oblidem prendre en consideració com a éssers humans que quan es dóna una resposta a una persona, és pràcticament impossible descliure exactament els sentiments i les sensacions d 'allò que s'ha viscut i es vol explicar a l'altre. per tal que l'altre ho entengui. Perquè mai no es sent el mateix ni tan sols en la mateixa situació. Per tant. què es el que es vol saber en realitat? Aquesta experiència ha d'ensenya r que és necessari aprendre a creure en allò que sentim i pensem. - És molt interessant aquesta reflexió, perquè quan un és petit i li expliquen el conte d'El castell de Barbab/ava, l'entén d' una forma diferent de com es pot entendre d'aduiL Oc petit un veu només un home dolent que mata les seves dones, però de gran un pot entendre més enllà i fins i tot comprendre l'actitud de l'aparentment dolent Barbablava. Vostè ba cantat El castell de Barbablava en nombroses ocasions, però no sempre en escena, perquè molt sovint es fa només en versió de concert Resulta molt diferent cantar en una producció teatral que fer-ho només en concert? -És realment molt diferent, com també ho és cantar la mateixa producció un dia i un altre. Cada dia canvia. I això és molt maco i és una de les coses més enriquidores d'aquesta professió, perquè et pe rmet cada dia dir. percebre i pensar les coses d'una fo rma d ifere nt, ja que cada cop un descobreix coses d'un mateix que l'animen a millorar o a provar coses distintes a les que ja ha fet. - Com va ser la feina de preparació de la producció amb La Fura dels Baus? -Molt interessant. perquè ells tenen la seva pròpia concepció. la plantegen. i després cadascú va dient-hi la seva. s i hi està d'acord o si no. Sempre és important entendre per què es fa un determinat gest o un altre, ja que cada cosa vol dir una cosa diferent. Cada pas ha dc voler dir alguna cosa en concret. Res no és gratuït. -Vostè ha treballat també com a actor dramàtic. Quines són les dife rè ncies entre actuar en una o bra dramàtica i ferbo en una òpera, cantant? - Hi ha una cosa molt interessant en l'actuar i parlar sense música, perquè quan vaig interpre tar Otef.lo de Shakespeare pensava que seria molt alliberador no haver d'estar sempre pe ndent del to. de la batuta del director. dc Ics entrades a temps .... però quan ho vaig haver de fer pe r ptimer cop em vaig sorprendre moll, perquè tenia tantes poss ibilitats pe r dir les coses d' una manera o d'una altra, ja que no està escrit com s'ha dc dir. que era re.alment complicat. En passatges en què s'han de dir trenta línies seguides. ¿de quina manera es diuen per tal que no resulti un discurs monòton i totes les frases tinguin el seu significat concret? o és tan fàcil trobar la manera de dir el text per tal d'arribar al fons d'un mateix i del propi personatge. De totes maneres. no sabria dir quina de les dues disciplines és més difícil. perquè fer òpera també implica soonetre's a la voluntat del directot·, que a vegades vol fer un te mps més àgil del que un voldria. En cada situació hi ha dificultats. -Per què va voler provar fer teatre parlat? - El meu primer amor és el ch·arna: crea r una interacció amb la gent amb una història escenificada. Pa anys jo pensava a convettir-me en un actor de teatre i vaig intentar aconseguir una feina com a anunciant en la ràdio, però no mc la van donar. Potser va ser una benedicció! I. tot i que sempre m'ha agradat cantar. mai no vaig pensar que m'hi podria dedicar corn a professional. De fet, jo cantava per pla- fi.ii(jlf;J!f;i er i perquè a les noies els agradava molt .... però jo volia ser economista. pensava que era una carrera segura. Però vaig estudiar una època en una oficina mentre començava a estudiar a la universitat, i no cm va agradar. I encara més important. no era gens bo en aquesta feina ... Per tant. per ofegar la meva frustració, a les pauses de descans a l'oficina me n'anava a un racó i cantava. I un dia vaig pensa1·: "Encara e ts molt jove, t'agrada cantar. la gent sembla gaudir quan cantes: per què no explo res aquest camí seriosament? Oóna't dos anys.·· I així bo vaig fer, i encara l'estic explo rant ... - Un cantant mai no deLxa d'estudiat· i explorar? -Actualment no tinc un professor de cant , però tinc un gran mesh·e de vida ... - Qui és? - Ara mateix estic aprenent parlant amb vostè... , com també estic aprenent contínuament d'una de les persones que més em pot ensenyar en la meva vida: jo mateix. Perquè malgrat que estic envoltat contínuament de gent, que s'apropa a mi i em fa viure i sentir coses diferents. l'única certesa que tinc és com jo percebo i sento tot allò que m'envolta. Això és el veritablement important. - Una bona lilosofia de vida ... -Crec que sí, perquè tot depèn de l'actitud amb què s'afronten les situacions. Si jo tinc al davant una persona o un fet que no m'agrada i el percebo com a negatiu, el retom serà negatiu. Però si, malgrat que no m'agradi, rellexio no i dic: ''Bé, això és així. no m'agrada, però això només és la meva percepció". el re torn que jo doni serà positiu. Perquè tot succeeix a força de vibracions entre les pe rsones ... -Aquestes sensacions també són aplicables a l'escenari, al públic? -Sí, és clar! Perquè el públic mai no va al teatre per viure una mala experiència. Fins i tot quan van amb ganes de xiular un director d'escena o UJ1 cantant que no els agrada, és per viure una bona expctiència, per passar-s'ho bé. Per tant, a l'escenali el ptimer que intento és ser sincer amb mi mateix, perquè llavors els altres ho percebran així. Si jo entro a l'escenari pensant: ··Ara els demostraré que puc fer això". estic perdut. És com conduir pensant que vols demostrar al teu copilot o fins i tot a la gent que condueix al teu costat, que ets un bon conductor. Al final, acabes fent coses estranyes! Si un només intenta ser un mateix. amb sinceritat, això ja és prou impressio nant! - Però no tothom té la capacitat dc ser tan natural com vostè ho és, pe r exemple, ara mateix o a l'escenari. - Això no té per què ser veri tat. és només la seva percepció. Cadascú ha de ser tan bo com vulgui ser-ho. Si un desitja ser tan bo com n'és capaç, és fantàstic. Molt millor que no pas pretendre ser millor que els altres. En l'actuació és el mateix. si un només intenta ser tan bo com vulgui i pugui ser-ho. la gent no ~e 288 35 419 •'··/ ...... www.palaumusica.org • 1908 20 8 PALAU MÚSICA CATALANA BARCELONA 1908·2008 ELS CONCERTS DEL CENTENARI DIUMENGE · 16/11/2008 · 12 h DOÑA FRANCISQUITA, D'AMADEU VIVES ORQUESTA DE LA COMUNIDAD DE MADRID COR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA (patrocinat per Fundació Caixa Catalunya) AUXILIAOORA TOLEDANO, soprano RAQUEL PIEROm, soprano JOSEP BROS, tenor GUSTAVO PEÑA, tenor ENRIC MARTINEZ-CASTIGNANI, barlton JOSÉ RAMON ENCINAR, director Preus: de 20 € a 40 € Amb la co/labolac/6 da: Consojerlo de CUI\Jia y Tuñsmo de la Comunidad de Madnd Concert patrocinat per DIMARTS · 10/02/2009 · 21 h JOAN MANUEL SERRAT Preus: de 25 € a 50 € Concen pauocmat per DILLUNS · 09/03/2009 · 21 h ESTRENES HISTÒRIQUES AL PALAU REAL FILHARMONIA DE GALICIA ORFEÓ CATALÀ (patrocinat per Fundació Caixa Penedès) ALBA VENTURA, plano DANIEL HOPE, violi DAVID RUSSELL, guitarra ANTONI ROS MARBÀ, director Obres de: Falla, Berg, Rodrigo i Montsalvatge Preus: de 25 € a 45 € VENDA D'ENTRADES Taquilles Palau de la Música Catalana Telèfon: 902 442 882 Fax: 932 957 208 Aie: taquilles-@palaumuslca.org Horari de dilluns a dissabte de 10 a 21 h www palaumusica.org ·•·-- Amb al suport de: Organitza: fUNO.WÓ ORFEO CATALÀ PALAU DE LA Ml)SICA .. ~ ~ -~ :-=::..- és pel seu ll oc de naixem ent, Jamaica , que Willard White transmet una energia exòtica, poc co muna i moll cridanera, a flo r de p ell. No és h abitual aca bar parlant de filosofia de vida en una ent.revista a un cantant d'òpera, però amb ell és impossible seguir un guió establer t. Willard \iVhile ap lica la seva pròpia manera de veure el món i d'actuar en tols els àmbits, i aconsegueix portar al seu terreny, molt interessan1 - tol s'ha dc dir·-, una conversa en què l a mús ica ser veix d'excusa per parlar de filosofia, de xacres, dels scnlim enls més pu ramenthmnan.s. És un hom e realm ent carismàtic, que no té por de contradi r Ics conven cions i sap reconver LíT un caràcter aparent.men l antipàtic - per excessivament dominant- en m1 mitjà de comunicació absolutament poten t, com ho és també la seva veu, tan fosca, obscur·a i profunda a l'escen ari com en la v ida real. Un home i nna veu singul ar, sense rap dubte. sabrà distingir si està actuant o està essent ell mateix. -Com va descobrir les seves possibilitats vocals? -A jamaica hi ha molt poca tradició vocal, però a mi m'agradava molt cantar, imitava cantants pop... Quan anava a l'escola jo no era conscient de la qualitat de la meva veu i un dia em van fer cantar en una classe d'apreciació musical i vaig intentar cantar el millor que vaig poder. I em van fer participar en un concurs i vaig guanyar! Amb això em van donar una beca per estud iar i així vaig conèixer l'òpera i vaig percebre que es podia tenir la mateixa expetiència energètica que amb una cançó pop, perquè totes tracten sobre l'amor! I així vaig descobrir el gran poder que té la música, perquè una cançó pot voler dir moltes coses diferents, depèn del moment i la situació personal de cadascú quan Ja canta. Recordo un cop, quan tenia tretze anys, que m'havien renyat i no sabia què fer, perquè pensava que era injust i no tenia ningú que em digués: "No passa res, no passa res", i estava en un racó del jardí, assegut. sentintme molt ferit i t1ist. I pensant què podia fer vaig sentir una veu que em deia "Canta" i jo vaig pensava: --Que ridícul!"' Però em vaig posar a cantar i cada cop més agut i més fort i vaig sentir un poder dins meu que em capacitava per canviar-me a mi mateix. per acceptar-mc a mi mateix i, per tant, canviar la meva percepció sobre els altres. --C.mtar, doncs, és la seva fonna de vida? -Sí, és una manera dc viure, que em permet transformar la meva percepció sobre les coses i fer-Ics favora bles. - En aquest sentit, creu que no deixarà maj de cantar'? - No ho sé, perquè cada dia és diferent. o em preocupa en excés, de la matei- xa manera que hi ha molta gent que pot no estar d'acord amb la meva manera de pensar i jo no pretendré mai portar la contrària. Somiem amb el futur però en el fons sempre vivim el present, que és l'única realitat. I això és un regal, perquè si sabéssim com serà el futur, on cstalien els somnis? -Com construeix, per tant, els rols que interpreta, segons Ja seva manera de pensar? - No és fàcil, és elm~ construir determinats personatges històrics, o fins i tot, Metistòfil. Però quan ho he de fer sempre penso que darrere de cada personatge hi ha un escri ptor que és un home. Per tant. cada personatge està connectat a sentiments humans: amor, por, odi. podei~ Clueltat... i aquestes són les coses que em connecten al personatge. Per tant, jo m'he de remetre a les meves experiències passades o a la meva imaginació per tal de recuperar els sentiments inspirats en el personatge. - 1 en l'àmbit vocal, quin és el criteri per escollir una obra que li va bé a la seva veu? Com és que canta tant música contemporània? - En primer lloc perquè hi estic disposat i m'agrada fer-ho. Cada rol m'està bé si expressa quelcom al públic. si té un missatge o tracta d'una qüestió fi losòfica. M'agraden els rols que em parlen a mi i, per tant, al públic. - Ha cantal algun cop algun rol que no li digui res? -Sí, vaig tenir problemes cantant, per exemple, Leporello del Do11 Giova1111i dc Mozart. No li trobava cap punt de connexió amb el públic. No veia que digués res, cap missatge, 111 públic. I ara ja fa molt de temps que no el canto. i dc fet, quan vaig percebre absolutament que no m'agradava. ja no em van oferir més dc cantar-lo. Potser la geni també va tenir la mateixa percepció que jo. -Quins són, doncs, els rols que més li agrada cantar? -Barbablava, el diable. uns personatges molt interessants, creats per l'home! Uns personatges que. pel seu origen, són pa11 dc la nostra constitució humana. Tothom té secrets, i aquests secrets poden ser verinosos. Cada sentiment negatiu té el seu contrari. un de positiu; per tant, és essencial que hi hagi sentiments negatius per tal de convertir-los en constructius i, per tant, positius. M'agraden més els rols que tenen aquest costat negatiu, perquè són més realistes. -Creu que actualment el públic entén l'òpera com a mode de coneixement, de refl exió, tal com entenien els grecs la tragèdia grega? - Probablement no. La majoria de la gent va a l'òpera per tal de passar-ho bé, dc gaudir de la música o de l'espectacle. Però siguin conscients o no, a una part d'aquesta gent l'òpera pot fer-los renexionar. - Potser en aquest sentit, l' òpera ha perdut part de Ja seva essència original i cal una renovació? -Sí, i la renovació també radica en la necessitat de noves obres i nous compositors que no allunyin encara més el públic del seu objectiu. john Adams. de qui vaig cantar El Nii1o, podria ser un d'ells. - Li agrada la provocació en l'òpera'? Sí! Totes les nostres vides estan envoltades de provocació. - Em refereixo a Ja provocació gratuïta ... - Aquest és un altre tipus de provocació: però en el fons. també és útil, perquè fa rcncxionar sobre la no idone'itat d'una producció i fa buscar el veritable sentit del drama... El mal ens pot instruir i fernos transfom1ar-lo en bé. ~e 288 37 -121 1.1.1i(jlf;''t' PREcRrTicA 1 EL MES D'OCTUBRE, A L'ABAST Oue proposa exaltació simfònica per posar a punt l'OBC IJOrquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya comença aviat a fer els deures amb el se u mestre titular, el japonès Eiji Que, en dos conce rts con secutius treballant amb eH, en què repassaran diverses obres del gran repertori simfònic alemany i francès. Durant la resta del mes d'octubre l'O BC actuarà també amb el director britànic Rumon Gamba i la nord-americana Racl1el Worby, en aquest darrer cas en el tradiciona l concert de música de cinema, amb fragments dc Ben-llur; Gladiatori Robin Ffood. (Per MERCEDES CO_ N_D_E_P_O_N_S_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ __ TEMPORADA OBC. Leticia Moreno, violí. Dir.: Eiji Oue. Sibelius i Mahler I Norah Ansellem, soprano. Dir.: Eiji Oue. Beriioz, Strauss, Montsalvatge i Ravel. L'AUDITORI. DEL 3 AL 12 D'OCTUBRE (CAL CONSULTAR DATES I HORARI). n el primer dels concerts de la temporada 2008-09 amb el mestre Oue, l'OSC abordarà la primera de les simfonies del mestre austríac Gustav Mahler. Abans, i junt amb la jove violinista espanyola Letícia Moreno, interpretaran el Concert per a violí i orquestra en Re menor, op. -1-7 de jean Si· belí us, l'et que permetrà contraposar dues intct·prctacions d'aquesta obra en lln petit lapse dc temps, ja que pocs dies després hi haurà l'oportunitat dc sentir el mateix concert en el marc dc la temporada de Palau 100. Aquesta és la primera simfonia del mestre i director d'orquestra bohemi Gustav Muhlct; però no és pas la seva primera obra simfònica, perquè abans havia compost una cantata simfònica avui dia rarament interpretada. coneguda com Das klagende Lied (El cant del lament). que va finalitzar l'any 1880 però que no va estrenar fins a l'any 190 I. La Simfonia núm. 1 data de l'any 1888 i va ser concebuda en un primer moment com un poema simfònic, a la manera com el seu contempomni, company i enemic alhora. Richard Strauss. desenvolupà poc després aquest gènere amb gran èxit. Mahler es desmarcà aviat de la concepció del poema simfònic com a música programàtica. i tot i intitular la seva primera simfonia com la Tttà, en honor de la novcl·la de Jean Paul del mateix nom. aviat va especificar que la simfonia no s'hi basava. La novel·la dc l'escriptor romàntic Johann Paul Richtcr -contemporani dc Goethe i Schiller malgrat mantenir una relació conflictiva amb eiJs per Ics diferències en la concepció d'aquest gènere literari- , Tità. no va ser en vida una dc les seves obt-es més importants. malgrat que amb el temps és una de les que han perdurat com a cabdal del seu corpus literari. Tttà narra la vida d'un heroi que té com a única arma per enfrontar-se a un món corrupte la seva força interior feta d'exaltació, d'imaginació i de somnis de E R_M:C 288 38 422 caractedstic de l'estil mahlerià amb l'ús dc reminiscències de fanfara militar que ell estava habituat a sentir d'infant- sobre el tema popular Frère jacques en mode menor. El darrer movú11ent, profundament líric i aJTavatat en alguns moments, és d'un marcat optimisme, un clar contrast amb la profunditat que les obres de Mahler anaren obtenint amb el pas dels anys. l segon dels programes que assumeix Eiji Oue durant aquesta tercera temporada al capdavant de I'OBC és un popurri de grans hils simfònics que asseguren una vetllada com a mínim plena d'imatges sonores suggeridores. El concert s'inicia amb la famosa obertura El Carnaval romà de l'òpera Benvemlto Cel/ini del compositor francès Hector Berlioz. Aquesta obertura va ser intTOduïda pel mateix compositor uns anys més tard -concretament l'any 1844- respecte de l'estrena de l'òpera -l'any 1838-, des· prés del fracàs d'aquesta, i ha passat a convertir-se am b els anys en una peça al marge de l'òpera de gran celebritat. L'obenura evoca els carnavals romans del Renaixement, unes festes on tot era pem1ès i ningú era qui semblava ser. Tota una crida a la festa i l'equívoc, amb coneixement de causa. El breu poema simfònic de Richard Strauss Mort i transfiguració, estrenat l'any 1890, està inspiJ·at en uns versos d'Alexander Ritter i no pas en una experiència pròpia del compositor, i descriu el procés d'assumpció de la mort i redempció d'un malalt inicialment espantat per la idea de la finitud. Tres postals il·luminades ( 1991 ) de Xavier Montsalvatge, ideada per a or· questra de corda, és un conjunt de tres breus fotografies auditives de la Provença. l'Havana i Nova York. L'obra servirà dc clau de pas cap al suggerent món orientalitzant de l'obertura Schéherazade de Ravel, originalment un projecte d'òpera del qual només resta aquest fragment. Per acabar. un esbojarrat homenatge al famós compositor aushíac de valsos Johann Strauss, a mode de vals frenètic. La Va/se de Ravel, poema coreogràfic que havia d'estrenar Diaghilev. cosa que mai va arribar a fer, és una partitura suggercnt que l'oient pot ballar tot tancant els ulls i deixant-se emportar pel febril ritme de la música. E EIJI OUE puresa. Malgrat la negativa del propi compositor i tenint en compte la introducció de temes musicals dels seus Lieder eines fahrenden gesellen (Cants d'un caminant solitati), resulta difícil no pensar en la pos· sibilitat d'una certa inspiració i plasmació de l'espetit de l'heroi solitari que camina en un món ple dc perills. La Simfonia ntím. I mostra ja totes les qualitats que marcaren Ics obres simfòniques de Gustav Mahler com un abans i un després per a l'univers simfònic. L'obra original estava dividida en cinc moviments, un dels quals, conegut com a ''Blumine'' (Floretes) va ser retirat pel mateix compositor de la primera de les versions d'a· questa simfonia i gairebé mai s'interpreta amb el conjunt dc la simfonia. Aquesta és una de les poques simfonies a les quals Mahler va afegit· una petita descripció al costat de les indicacions dc temps i caràcter de cada un dels moviments. El primer moviment té doncs la indicació "Com un soroll de la naturalesa .,, talment el despertar d'un bosc en una matinada idíl·lica. El segon moviment mostra ja una de les característiques que es tTobaran al llarg de les simfonies dc Mahlct; i és la introducció d'una dansa popular austtíaca, el Liindler, que dóna a la música un aire bucòlic molt especial, a mode d'scherzo. El tercer moviment és una marxa fúnebre -també molt l.~ll(jlf;1t(i PR E eR rT 1e A I EL MES D'OCTUBRE A L'ABAST Gustavo Dudamel s'estrena a Palau 100 amb la Simfònica de GOteborg No us ail'cs a rriben a l Palau de la Música Catalana amb la presència de joves i destacats músics deJ panorama musical actual corn són Gustava Dudamel i Serguei Khacbatryan. Nous aires que sc succeeixen en dies consecutius amb d'altres ja habi.luals i de gran celebritat, com és el cas de l'Orch eslra of lhe Eighteenth Century que d·irigeix Frans Brüggen i que enguany interprelarà la imj'onia núm. 9, "Coral" de Beethoven, el dia 28 d'octubre. PALAU 100. Giiteborgs Symfoniker. Serguei Khachatryan, violi. Dir.: Gustava Dudamel. Sibelius i Nielsen I Orchestra ot the Eighteenth Century. Orfeó Català. Dir.: Frans BrOggen. Beethoven. PALAU DE LA MÚSICA. 27 i 28 D'OCTUBRE DE 2008 (20.30 h). RMC 288 40 l jove director veneçolà Gustavo Dudamel, director titular de l'Or· questra Simfònica de Goteborg (Goteborgs Symfoniker) -l'orquestra nacional sueca- i titular de l'Or· qucstm Simfònica Simón Bolívar de Veneçuela, nascuda del Sistema d'Orquestres juvenils i Infantils dc Veneçuela (El Sistema) -amb la qual actuarà el proper 23 d'ab1•il de 2009 a Barcelona-, dirigirà per pri mer cop a Barcelona de la mà de Palau I00 la primera d'aquestes dues orquestres, en un concert en què també actuarà el jove violinista am1eni Serguei Khachatryan, el guanyador més jove que mai ha tingut el Concurs jean Sibelius per a violí - l'any 2000- i que interpretarà precisament el Concert per a violí en Re meuor. op. 47 de Sibelius. En el concert que Gustavo Dudamel oferirà junt amb la Gotcborgs Symfoniker. el jove director veneçolà. de només 27 anys. proposa un programa íntegrament dedicat al repertori nòrdic, un repertori gens afí al seu origen tropical, però al qual se sent lligat a través d'un dels seus pro- E SERGUEIKHACHATRYAN tectors més importants, el director finlandès Esa-Pekka Salonen, predecessor seu a l'Orquestra Filharmònica de Los Angeles, a qui prendrà el relleu a parti r del 2009. Dudamel viu actualment uns anys d'absoluta expansió musical. Fruit del sistema d'orquestres juvenils i infantils dc Veneçuela - fundat per José Antonio Abreu i que acaba de rebre el Premi Príncep d'Astúries de les Arts- va iniciar la seva formació com a violinista i di rector d'orquesh·a en el marc d'aquest sistema i aviat va esdevenir director dc l'Orquestra Simfònica Simón Bolívar. La projecció internacional li va arribar arran d'obtenir el primer premi en el Concurs de Direcció Gustav Mahler, a Alemanya. Allà va prendre contacte amb grans directors com Simon Ratlle, Claudio Abbado o Esa-Pekka Salonen, que el van començar a convidar a dirigir amb les seves orquestres. Fruit d'aquests primers contactes sorgeix l'oferta de Los Angeles Philharmonic d'esdevenirne director titular un cop finalitzés l'etapa de Salonen, després dc I 7 anys al capdavant d'aquesta prestigiosa formació GUSTAVO DUDAMEL nord-americana. Gustavo Dudamel, tot i la seva joventut, prendrà el relleu a partir de l'any 2009 d'Esa-Pekka Salonen al capdavant d'una de les millors orquestres del món i continuarà així el projecte d'expansió i socialització que -seguint el model veneçolà-l'orquestra dc Los Angcles està començant a instaurar en el seu àmbit geogràfic. La joventut de Dudamel, però. no és cap sorpresa per a una formació com la californiana: Zubin Mehta va esdevenir-ne titular amb només 25 anys i el mateix Salonen es trobava sobre els trenta anys quan va assumir-ne Ja titularitat. El jove violinista armeni Serguei Khachatryan, amb tan sols 23 anys, du a terme una intensa carrera com a solista. Després de ser el més jove violinista a guanyar el Concurs fnternacional de Violí Jean Sibelius, amb només quinze anys, l'any 2005 va ser el vencedor del Concurs Reina Elisabeth. Fent honor al mestre fin landès que li va donar els primers reconeixements, interpretarà el seu Concert per a violí en Re rnenor, op. 47. La Simfonia núm. 4 del compositor de Dinamarca Cari Nielsen, coneguda amb el sobrenom de la Inextingible, és una monumental obra simfònica estrenada a Copenhaguen l'any J 916. Contràriament a l'babitual. el sobrenom d'Inextingible li va posar el propi compositor, per tal d'intentar definir què és el que ell volia expressar a través d'aquesta música d'extrem lirisme i força vital. Precisament es tracta d'impuls vital -però no dels quatre impulsos vitals que defineix en la seva segona simfonia Els quatre temperaments- el que la Simfonia núm. 4 vol expressar. Un impuls vital, un anhel de viure, tol allò que l'home sent i pensa i que el porta a viure, és el que Nielsen intenta reOectir en aquesta simfonia. Un motiu certament motivat per la situació històlica contemporània a la seva composició, la Primera Guerra Mundial. L'obra, estructurada en quatre moviments amb solució de continuïtat, té un pols intetior perenne, que s'aprecia al llarg de l'obra i sobre el qual es van succeint moments de gran força vital, de gran positivisme i energia. EL MES D'OCTUBRE, A L'ABAST UOrquestra del Liceu inaugura Palau 100 PALAU 100. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Angela Brown, soprano. Luciana D'Intina, mezzosoprano. Josep Bros, tenor. René Pape1 baix. Dir.: Enrique Mazzola. Verdi. PALAU DE LA MUSICA. 19 D'OCTUBRE DE 2008 (20 h). na obra monumental requereix una infraestructura monumental per tal de ser interpretada al màxim nivell. Aquest és el cas dc la Missa de Requien1 del compositor italià Giuseppe Verdi, estrenada a l'església dc San Marco de Milà el 22 dc maig de 1874. Una obra de grandària no només pel que fa a la infraestructura necessària dalt de l'escenmi, sinó també per la seva magnilicència històrica i musical. U Giuseppe Verdi. compositor d'exceJ.Iència dins de l'àmbit de l'òpera. va posar tota la seva saviesa musical a l'abast de la litúrgia eclesial de la missa de difunts per confegir una mena de cant fúnebre laïcista, en honor d' Alessandro Manzoni, el poeta del Risorgimento que va defensar la unificació d'Itàlia, i per aquest motiu, idc· al espiritual de Verdi i dels italians. I:Orquestra i el Cor del Gran Teatre del Liceu, junt amb el Cor dc Cambra del Po- Ellied s'estrena a la temporada de cambra de UA.uditori CAMBRA A L'AUDITORI. Cora Burggraaf, mezzosoprano. Simon Leper, piano. Bi· zet, Berlioz, Chausson, Mendelssohn, Schumann i Weill. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTORELL). 23 D'OCTUBRE DE 2008 (20h). ova iniciativa de la temporada de cambra de L'Auditori, la d'incloure també recitals de lieder en la seva programació: aquest serà el primer de tres al llarg dc tota la temporada. Amb un repe rtori extens, bàsicament format per una primera part d'autors francesos - Bi· zet, Berlioz i Chausson- i una segona part d'autors alemanys: Mendclssohn, Schumann i Weill. la jove cantant Cora Burggrani es presenta a Barcelona. Nascuda a Holanda l'any 1977, la mezzosoprano Cora Burggraaf va estudiar a l'Haia i més endavant al Royal College of Music amb Lillian Watson i Sir Thomas Alien. Amb una incipient però ferma car- N rera. Burggraaf ha cantat ja a importants sales de concerts i escenmis eur-opeus. com són el Concertgebouw d'Amsterdam, el Festival de Salzburg o el Festival d'Ais dc Provença. En el recital que oferirà acompanyada al piano per Simon Leper, oferirà un in· teressant repertori de clwnso11 fnmcesa i lieder alemany d'autors pmu coneguts. El ptincipal interès. però, rau en la temi1tica de les cançons, algunes escollides com a fil conductor les unes dc les altres, com és el cas de La mort d'Opftélie dc Bcrlioz i la Chanson d'Ophé/ie, Les temps des li/as. Les papilions i CIIanso11 perpétuelle dc Chausson. Eulàlia Solé amb els Salzburger Solisten EU~. Salzburg Orchester Solisten. Eulàlia Solé, piano. Haydn i Mozart. I PALAU DE LA MUSICA. 14 D'OCTUBRE DE 2008 (21 h). l primer dels concerts de la temporada oficial d'Euroconcert, en aquesta XX IV temporada, és l'ofert per l'orquestra Salzburger Solisten junt amb la pianista Eulàlia Solé. I.;en semble compost originàriament per catorze m{rsics està liderat per la violinis· ta i concertino Nathalic Chcc. Tots els mú· sics membres de l'orquestra són, a la vegada, membres destacats d'importants orguesh·es arreu del món, com per exemple la Camerata Salzburg, l'Orquestra del Mozartcum de Salzburg o les orquestres dc la Volksoper o I'RSO de Viena i es troben en cites esporàdiques per fer música de cambra plegats. E La pianista catalana Eulàlia Solé. actualment professora d'aquest instrument a I'ESMUC. és un dels exponents d'aquest instrument a Catalunya. Després d'estudiar a Barcelona i a París, amb Christianc Sénart, es va perfeccionar amb Alícia dc Larrocha i Wilhelm Kemff. En la seva nova aparició al Palau de la Música Catalana oferirà el Concert per a pia11o i orquestra núm. 27 en Sib major dc Mozart. Un con· cert que es completa amb la interpretació dels Salzburger Solisten de dues simfonies de Haydn distanciades en el temps pràcti· cament trenta anys: la Simfonia 111ím. I en Re major i la Simfonia núm. 82 eu Do major, coneguda amb el sobrenom de .. L'ós". ! ' - - --' Jau de la Música Catalana, sota lo direcció d'Enrique Mazzolo-cn substitució del pri· merament anunciat Bruno Bartoletti- sc· ran els responsables d'inaugurar la divuitena temporada de Palau I00. Els solistes. també d'excepció, seran la soprano Angela Brown, la me::o Luciana D'Intina. el tenor losep Bros i el baix René Pape. Jessye Norman 1\Jnb acon1panyruuenl sünfònic IBERCAMERA. Orquestra del Gran Teatre del Liceu. Jessye Norman, so· prano. Dir.: Rachel Worby. L'AUDITORI. 30 D'OCTUBRE DE 2008 (21 h). ~e 288 U na de les grans dames del cant dels anys setanta i vuitanta que encara resten en actiu, Jessye Norman, tor· na a Barcelona per oferir un concert amb orquestra amb un pmgrama encara per determinar. En les seves últimes visites, la soprano dels Estats Units havia ofert recitals acompanyada al piano o bé encertades incursions jazzístiques com l'espectacle The Diva & The Duke. En aquest concert, junt amb l'Orquestra del Gran Teatre del Liceu. la soprano podria tornar als seus orígens operístics amb la interpretació d'àries dels autors més representatius del seu repertori , com S trau ss o Verdi, o potser recuperar alguns dels /ieder sinúònics més representatius del roman! ieisme i que també s'escauen a Ja seva veu. generosa i tornassolada. L'Orquestra del Gran Teatre del Liceu tocarà en aquest concert sota la direcció de la nord-americana Rachel Worby. que, contemporàniament. treballarà amb l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya en el concert anual dedicat a música dc cinema. Worby és especialista en aquest tipus de repertoti i ha treballat amb moltes orquestres nord-americanes. 41 425 Ha nascut el canal de música clàssica catalana CATC LAS SICA. CAT Amb obres d'autors i intèrprets catalans, les portades dels àlbums, informació sobre el que està sonant, notes biogràfiques dels autors, galeria d'imatges i l'avanç d'allò que sonarà després. També incorpora un arxiu de programes temàtics per escoltar o descarregar, un arxiu de músics, l'accés a la informació de la programació del canal, l'agenda de concerts i un ampli ventall de notícies i destacats d'actualitat relacionats amb l'univers musical. Cat només per internet MUSI CALIA PAPER D'ASSAIG Chopin Mentre n'escolto els 'Preludis' o ho sé. Potser perquè escric aquest paper quan s'acaba el mes d'agost i el setembre, amb les seves melangies, treu la cara en la llum que s'esbiaixa o en la posta que s'avança. Potser perquè penso en aquell poema magnífic de Gottfried Benn dedicat a Chopin, que parla dels Preludis i diu que N Qui algun cop li hagi sentit certs preludis. en una vil·la al camp o bé a l'alta muntanya, o a través de les portes obertes d'una terrassa, per exemple en un sanatori, difícilment ho podrà oblidar. Potser perquè el setembre m'anuncia la tardor i la tardor em porta records o sensacions d'aquesta mena d'escenaris que Benn evoca, lligats als Preludis de Chopin. Potser simplement perquè aquests dies no paro d'escoltar aquests preludis de l'opus 28. Potser una mica per tot plegat, ara escric sobre Chopin. Frédéric Chopin, polonès de pare francès, aviat va mostrar el seu extraordinari talent. El seu mestre Jósef Elsner, amb qui va fer dos cursos d'harmonia i un de composició, va escriu1·e en un informe, a propòsit del seu alumne: "Extraordinàries facultats. Geni musical". Això era el 1828. Chopin tenia divuit anys i una salut discreta que ja li havia fet conèixer el món dels balnearis. El seu pare era professor de francès a Varsòvia i la seva mare, polonesa ben relacionada -era parenta de l comte Skarbek-, l'havia introduït al món dels salons aristocràtics. Balnearis i salons. Dues paraules lligades a Chopin i a la seva música. Va visitar Berlín, en companyia d'un amic del seu pare. Allà va sentir Handel, Weber i Mendelssohn. A Varsòvia, sota la dominació russa, no podia sentir-hi música contemporània ben tocada i, ciutat provinciana com era, no li oferia grans oportunitats com a intèrpret i compositor. El 1829 va anar a Viena, on el seu editor li va organitzar dos concerts. Va tenir un èxit notable. La Clítica va subratllar la seva profunda sensibilitat i el seu domini de l'expressió. Sensibilitat i expressió. Dues altres paraules sempre lligades a Chopin. Tot i que a Varsòvia hi era ben considen1t, s'hi ofegava. Va tornar a Viena. Aquesta vegada la seva música va passar desapercebuda. El seu editor li va dir que no tornalia a publicar-li res més. Llavors hi va haver la revolució polonesa contra l'ocupació. Va fracassar. Polònia va ser reduïda a una província russa. Chopin, decebut personalment i com a patriota, va marxar a París. Ja no tornaria a casa mai més. Exili és una altra parauJa lligada per sempre al músic. Moltes vegades la vida d'un artista ajuda a entendre la seva obra; per això, tot i que el que importa és l'obra, les circumstàncies vitals de l'artista no es poden obviar. Essent les obres resultat d'una vida, aquesta hi està intricada. De tota manera, en el cas de Chopin, el seu caràcter -delicat, educa t, generós-, la seva feblesa física, la seva condició d'exiliat, la seva mort prematura, han desviat la consideració de la seva obra cap a una absurda qualificació de romàntica sentimental i tova. I res més allunyat de la veritat. Chopin, alumne, molt jovenet, del violinista Zywny, havia estudiat seriosament la música de J. S. Bach. I això es nota. De fet, els Preludis de Chopin estan d'alguna manera relacionats amb els del gran mestre alemany. i ara que els es- colto interpretats per Sokolov, sento que Bach hi és present d'una manera poderosa. Quan Chopin, fmalment, es va deixar caure a les xarxes amoroses de George Sand i va acompanyar l'escriptora a Mallorca, el 1838. estava treballant en aquests preludis. Va ser el que se'n va endur, juntament amb aJgunes partitures de ).S. Bach, i una gran quantitat de paper, plomes i tinta. La parella, amb els dos fills de l'escriptora, van arribar a Mallorca el 8 de novembre. I com que. des de Valldemossa, va enviar la partitura acabada dels Preludis a Pleyel, a París, pel gener de 1839, podem estar segurs que els va acabar a Mallorca. otser per això. també, m'agraden tant els Preludis de Chopin. A més de Bach, hi ha quelcom de l'austelitat cartoixana de Valldemossa i un rastre de la llum de Mallorca. l si Gottfried Benn els associava al camp. a l'alta muntanya o a la terr·assa d'un sanatori, si els hagués sentit al jardinet de la cel·la de Chopin a la cartoixa de Valldemossa, segur que aquesta connotació de lloc formaria part del seu poema. De tota manera, però, els Preludis no els va escriure a Mallorca. ornés els hi va acabar. Els devia tenir prou avançats, perquè en un pareU de mesos no s'escriu una obra de tal envergadura. I, a sobre, amb problemes de salut i d'instal·lació: van haver de deixar la caseta que havien llogat a Establiments, per la seva enorme humitat i perquè el propietari els en va treure quan es va assabentar de la tisi del compositor. Va ser això el que els va dur a Valldemossa, on, quan Chopin ja havia acabat del tot els Preludis. va arribar el piano - un Pleyel- que havien encomanat en marxar de França. Van sonar mai, aquests preludis, doncs. a Valldemossa? Tot això penso, ara que s'alça un vent desagradós que m'anuncia mal temps. El cel s'enfosquirà. Plourà, segurament. Baixaran les temperatures. Tot sigui perquè, després, vingui una tardor plàcida i assolellada. Una tardor de baies madures i calma de l'esperit. Una tardor chopiniana. P RMC 288 43 427 i,i,(i(jl(ljf;i I PA S S A TEMPS per EDUARD v._P_A_T_S_J _ __ Música encreuada Música e ncreuada de setembre 2008 (núm. 287) RMC 288 Horitzonta ls. 1. Disc dels Beatles. Repeteixi la frase musical amb alguna variació. 2. Comencis el concert. Culmell, compositor català. 3. Menudets, petitons. ínlïms i del revés. Primera persona del present de subjuntiu del verb sitjar que, malgrat no ser al diccionari, podria significar participar en un festival de música a Sitges. 4. 99 romans. Prendre decisions sobre la música que interpreta una orquestra. 5. A l'amo d'en Milú li hem canviat una lletra de lloc. Mico capgirat. 6. L'única vocal dels 75ns encreuats de la "Revista Musical Catalana'' (aquest que esteu resolent). Simfonies de Txaikovski. A mig to de Do. 7. Nicanor (Zabaleta, és clar). La vocal. Mozart, Mcndclssohn o Morera. Dvorak, Debussy o Duran. Corelli. Cima rosa o Cassadó. Ravel, Respighi o Rue1·a. 8 . CD diminuts. 9. Processos judicials capgirats. Crido i em falla el Do, però si segueixo per l' I I vertical és ell qui faci el crit. 10 . lgor Stravinsky. A mig to de Fa. Cinquanta-un romans. Suport d'enregistrament musical. 11. Xavier (Montsalvatgc, és clar). En Puccini no hi entrava, en aquest encreuat, així que hi hem posat aquest altre compositor clussíc italià. Batuta amb forma de vocal. Verticals. 1. Coneguin monuments (com el Palau, el Liceu, l'Aud itori, per exemple). La sisena sim fonia de Vaughan Willíams, en anglès. és clar. 2. Comenci la intel·p¡·ctació. Diverses notes musicals a mig to de Fa. 3. Tornem-hi amb en Cul mel I. compositor català. Quatre vocals i un Sol major a baix dc tot. Palcstrína, Puccini o Pedrell. 4. Alguna pista que ens permetí descobrir qu i és l'autor de la música que sona (cap per llvall). /\nimis el concert, però només la part central. 5. Nota màxima d'un instrument. Categoria d'intèrpret inigualable, com ara Carusso, Casals, Mcnuhin ... 6. Batuta en f01ma de vocal. Les consonàntiques Ru11es (d'Atenes} de Beethoven. Més de mig miler de romans. Aquí només cent romans. 7. La part central dc la Missió (la possible amb música dc Morrícone i la impossible, de Lalo Schífrin). El de Síegfried (compost per Wagner} és el més famós. 8. Mil romans més. Dirigissin el terç centTal. Serpentó. Entrada de micròfon a l'amplificador. 9. Tema musical dolç i molt personal. Cobla de Cambra de Catalunya. Vocal en forma de batuta. 10. Gran riu iraquià. Crisi avocàlíca (malgrat portar dues í) i fent la vertical. 11. Institut acional d'Intèrprets. Títol nobílíari, com ara el d'en Paul MacCartncy. en Ccorg Soltí, en Colin David o El ton John per esmentar-nc només quatre. Musical Instrument Digital Lnterface, però sense musical, que tot és molt virtual. Solucions en el número següent. sidokus.com Instruccions: Per resoldre el sidoku cal posar en cada casella una nota musical (Do, Re, Mi, Fa, Sol, La, Sí), tenint en compte que les set notes han d'aparèixer en cada columna, en cada fila i en cada zona (una zona queda delimitada per RI· l'\ DO SOL Sl Ml L1\ vores més gruixudes). Les notes que ja estan posades són pistes LA SOL Sl RI Ml DO FA que ajuden a completar aquesta particular composició musical. I Sl Ml LA 1)0 SOL FA RE encara hi ha una altra pista: si s'interpreten les notes que hi ha Ml LA SOL FA RE Sl DO a les caselles ombrejades (en ordre: d'esquerra a dreta i dc dalt l'A I)() RR Ml LA SOL SJ a baix) sonen els primers compassos de la peça musical que SOL IU' FA Sl DO lA Ml s'indica al peu del sidoku. DO 44 428 Sl 1\.11 LA FA FA Sl LA RE FA DO LA Ml LA FA SOL DO FA RE Ml DO RE SOL Solucions en el número següent. Sidoku de setembre 2008 (núm. 287) Cal que 11eixin flors a cada instant (LI. Llach) RE Ml <" W\\ .sillul..us.c:om> flimne de Riego (marxa popular) concerts BARCELONA (BARCELONtS) 1 OCTUBRE 19.30 h Palau Chcng-1Chen Líu,clavícèmbal ifortepiano. Paula Hcmàndez, violoncel. M. A. Oionis, pmno acompanyant. Forqueray. Bach.liennsu, Beethoven. (El Primer Palau). 2 OCTUBRE 20 h Liceu Tiefland d'Eugen d'Albert. Dir.: Michacl Boder. 3 OCTUBRE 21 h L'Auditori Temporada OBC. Letícia Moreno. violí. Dir.: Eiji Oue. Sibelius, Mahler. 4 OCTUBRE 19 h Pala u OSV. Vicente Alberola. clarinet. Dit:: Pablo Gonzalez. Copland. Txaikovski. (Concerts Simfònics al Palau). 19 h L'Auditori Temporada OBC. (Segona audició). 19.30 h Caja Madrid Vanessa Santanach i Kiev Portella, piano a quatre mans. Grieg. SaintSacns. Ravel, Debussy, A. Guinovart. 20 h Liceu 7ïejland d'Eugcn d'Albert. Dir.: Michael Boder. llh Petit Palau llh L'Auditori 17 h Liceu Tiej1a11d d'Eugen d'Albert. Dir.: Michacl Boder. 21 h Palau David Russell, guitarra. 6 OCTUBRE 21 h Monestir Pedralbes Les Lumières des Ténèbres. Charpentiet: Concert per a abonats. ( Segona sessió el 7 d'octubre a les 21 h). 7 OCTUBRE 21 h Palau Manuel Gonzalez, guitarra. 8 OCTUBRE 19.30 h Palau OSV. Gustavo Villegas, llauta. Ana María Valdcn-ama, violí. Antonio Galera, piano. Dit:: Salvador Brotons. Brotons. Bruch, Rakhmàninov. (El Ptimer Palau). 20 h Liceu Tiejland d'Eugcn d'Albert. Dir.: Michael Boder. 20.30 h Petit Palau Damasc Ensemble Al Kindi. Música i dervitxos giròvags. 9 OCTUBRE 20 h Liceu 1íejla11d d'Eugen d'Albert. Dir.: Michael Boder. 10 OCTUBRE 21 h L'Auditori Temporada OBC. orah Amsellem. soprano. Dir.: Eiji Oue. Berlioz. Strauss. Montsalvatge, Ravel. 11 OCTUBRE 19 h L'Auditori Temporada OBC. (Segona audició). 20 h Liceu Tiej1and d'Eugen d'Albert. Dir.: Michacl Hodcr. llh L'Auditori Temporada OBC. (Tercera audició). 19.30 h Liceu Concet·t Solidari 25 anys Casal d'Infants del Raval. Martirio. Gavaldà. 20 h Liceu 1íej1a11d d'Eugen d'Albert. Dir.: Michacl Bodcr. 21 h Pa lau Orquestra Salzburg Solisten. Eulàlia Solé. piano. Haydn, Mozatt. (Euroeoncen). 19.30 h Palau ONCA. Vicent Montalt, oboè. Guillenno Pastrana. violoncel. David Pons. saxòfon. Dal'io Mariño, clarinet. Dir.: Marzio Conti. Vaughan Williams, l laydn, lbcrt. Weber. (El Primer Palau). 20 h Liceu 'liejlancl d'Eugcn d'Albert. Dir.: Michael Bodcr. 20 h Catedral Giorgio Paroli ni, orgue. )iménez, Sola, Bach, Brahms, Reger. Bossi. Messaien, Alai n. (L'Orgue de la Catedral de Barcelona. Euroconcer!). 20 h Liceu Tiejland d'Eugen d'Albert. Dir.: Michael Boder. 21 h L'Auditori Temporada OBC. Christian Poltéra. violoncel. Dir.: Rumon Gamba. Brahms. Schumann, Dvorak. 18 OCTUBRE 19 h L'Auditori Temporada OBC. (Segona audició). 19 OCTUBRE llh Petit Palau Bim bom, nadons al Palau. (ConCCJts Familars al Palau. Segona sessió, 12.30 h). llh L'Auditori Temporada OBC. (Tercera audició). 11.15 h At. Barcelonès Orquestra de Cambra Amics dels Clàssics. Dir. : Joan Palet i !bars. 18.30 h At. Barcelonès Alberto Reguera, violí. Marc Garcia Rami, piano. Bach, Mozart, Brahms. Massià. (Associació Massià Carbonell). 20 h Palau Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Cor dc Cambra del Palau de la Música Catalana. Angcla Btuwn. soprano. Luciana D'Imino. oontraiL Josep Bros. tenor. Rcné Pape. baix. Dit:: Enrique Mazzola Missa de Requiem de Verdi. (Palau I00). 20 h Liceu Tiefland d'Eugen d'Albert. Dir.: Michael Boder. 5 OCTUBRE 12 OCTUBRE 14 OCTUBRE 15 OCTUBRE 17 OCTUBRE 20 OCTUBRE ~e 288 45 .J29 CONCERTS 21 OCTUBRE 20 h Liceu Orquestra de l'Acadèmia del Gran Teatre del Liceu. Hui He, soprano. Jaume Aragall, tenor. Joan Pons, baríton. Dir.: Eugene Kohn. Òpera i sarsuela. 21 h Palau Manuel Barrueco, guitarra. 21 h L'Auditori Temporada OBC. (Quarta audició). 19.30 h Palau Josep Garcia, piano. Alejandro Bustamante, violí. José Entique Bagaría, piano acompanyant. Berg, Debussy, Liszt. Mozart. Brahms, Franck. (El Plimer Palau). 20 h Liceu Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Angela Brown, soprano. Luciana D'Intino, contralt. Josep Bros, tenor. René Pape, baix. Dir.: Enrique Mazzola. Missa de Requíem de Verdi. 24 OCTUBRE 21 h Palau Alen Garagic, guitarra. 25 OCTUBRE llh Petit Palau Zig zag, passets al Palau. (Concerts Familiars al Palau. Segona sessió, 12.30 h). 26 OCTUBRE llh Pet it Palau Zig zag, passets al Palau. (Concetts Familiars al Palau. Segona sessió, 12.30 h). 27 OCTUBRE 20.30 h Palau Gotcborgs Symfoniker. Serguei Khachatryan, violí. Dir.: Gustavo Dudamel. Sibelius, Nielsen. (Palau I00). 28 OCTUBRE 20.30 h Palau Orchestra of the Eighteenth Century. Orfeó Català. Dir.: Frans Brüggen. Simfonia núm. 9 de Beethoven. (Palau I00). 30 OCTUBRE 21 h L'Auditori Orquestra del Gran Teatre del Liceu. Jessye Norrnan, soprano. Dir.: Rachel Worby. (lbercamera). 31 OCTUBRE 21 h L'Auditori 22 OCTUBRE l Temporada OSC. Dir.: Rachel Worby. Música de cinema. LA BISBAL DEL PENEDU (BAIX PENEDU) 21 OCTUBRE 18.30 h Església Quartet Penedès. Salvador Guasch i jonatan Carbó, orgue. CAPELLADES (ANOIA) I®C 288 25 OCTUBRE 21 h Paper de Música A. Ruiz-Mellado, piano. A. Gumí iQ. Roca, duo de clalinets i como dí basset/o. A. Matéu, soprano i E Poyato, piano. Concett 20è aniversari de Paper de Música. 26 OCTUBRE 18 h Paper de Música Concert del 20è aniversari de Paper de Música (segona audició). CERVERA(SEGARRA) 12 OCTUBRE 19 h Teatre Passió L'HOSPITALET DE LLOBREGAT (BARCELONU) 19 OCTUBRE 19 h ¡ Orquestra de l'Acadèmia del Liceu. Polifònica de Puig-reig. Coral Savina. M. Albe¡ rola, soprano. O. Rosés, contratenot: T. Marsol, bariton. Dir.: G. Voronkov. Canní¡ na Burana d'Orff. (25 anys Associació d'Amics de la Música de Cervera). ' Auditori Banradas i Assumpta Mateu, soprano. Ferran Campadabal, tenor. Viviana Salisi, piano. Aud. E. Granados i Vanessa Santanach, pinao. Kiev Portella, piano. Ravel, Bernstein. LLEIDA (SEGRil) 26 OCTUBRE 12 h MAó-MENORCA (ILLES BALEARS) 10 OCTUBRE 21 h Teatre Principal 1 Kiev Portella, piano. Auba Saura, dansa. Atl7alís: Shore, liersen, Rota, Piazzolla. ¡ Falla, Wtnston, Prokófiev, Wtlliams, Nyman (1 1 d'octubre, 21 h. segona audició). REUS (BAIX CAMP) 3 OCTUBRE 21 h Teatre Fortuny j Solistes del Teatre Regio de Parma. Rossini, Verdi, Bellini. 28 OCTUBRE 21 h Teatre Fortuny l Madama Butlerfly de Puccini. Dir.: Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). SABADELL (VALLU OCCIDENTAL) 22 OCTUBRE 21 h la Faràndula ¡ Madama Butterfly de Puccini. Dir.: Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya. ¡Altres representacions: 24 i 26 d'octubre, 21 hi 18 h, respectivament). SANT CUGAT DEL VALLU (VALLb OCCIDENTAL) 30 OCTUBRE 21 h Teatre-Auditori SANT LLORENÇ DE MORUNYS (SOLSONU) ¡ Madama Butterfly de Puccini. Dir.: Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). ¡ ! Trio Barroc del Cafè. Handel. 11 OCTUBRE 18 h Monegal 18 OCTUBRE 18 h Monegal Roger Mas, veu i guitarra. Xavier Guitó, piano. Arcadi Marset, contrabaix. 25 OCTUBRE 18 h Monegal Lídia Pujol, veu. Pau Figueres, guitarra. Miguel Àngel Cordero, contrabaix. TERRASSA (VALLU OCCIDENTAL) 46 430 19 OCTUBRE 18 h Centre Cultural Gala intemcaional25 anys de dansa al Centre Cultural. (Fundació Caixa Terrassa). 23 OCTUBRE 21 h Centre Cultural Reial Orquestra Filharrnònjca de Flandes. (Fundació Caixa Terrassa). The Hallelujah Chorus from "The Messiah" _A li ... Allegro I BbTrpt. I ~ " li 11 f ~ __/1_ li 11 'f Hom(Tbn. )~ ~ "' -~-·- rr;:, l"- Bb Trpl. 2 b y George F. Handel arr. by David R. Tlromas ASCAP ... - l" ...., r ...., l" ,.. I - ,.. I - - =- ~ Trombone ........... f Hal - le- lu-jah! Loterías y [~] Apuestas del Estado ~- ¡,.-....- Q Hal- le- lu-jah! u e I a I...L.J...j I ...., ~ Hal- le- lu-jah! suerte t e ~ "" Hal- le- Ju-jah! acompañe. CIÓ CAIXA CATALUNYA EL Co:Rl DE CAMBRA u DE ~A MÚSICA CATALANA