Revista Musical Catalana. Núm. 289 Novembre 2008
Editorial: Antologia Històrica de la Música Catalana: bona noticia / PANORAMA Les pianoles. Història estel·lar d'una indústria fugaç. Sergi Blancafort, Sechu Calsamiglia i Xavier Calsamiglia / Festivals d'estiu. Vilabertran. Montpeller. La Seu d'Urgell. Jaume Comellas, Mercedes Conde Pons, Jordi Maluquer i Jordi Salazar / Adéu a dues figures del jazz català: Wyboris i Vacca. Albert Suñé / En la mort de Montserrat Busqué i Barceló. Maria Antònia Pujol i Subirà / Dietari d'un crític en excedència. La meva tesi. Antoni Batista / Mikrokosmos: La funció i el sentit de la música. Pere Artís / Del seu affm.: Sr. Ricard Gili. Jaume Comellas / Impromptu: L'espai de la música. Francesc Taverna-Bech / Tangents: Dos musicals. Jordi Maluquer / Ars Subtilior: Simon Johnson. Xavier Chavarria / Cobla: Festivalers, però no tant. Josep Pasqual / Temporada de la Fundació Caixa Terrassa. L'Auditori: Antiga. RRMC / Temporada de tardor de l'Auditori de Girona. Josep Jofré / A propòsit de... Mireia Farrés. Albert Torrens / Ho han dit, ho han escrit / Crítiques: Jaume Comellas, Xavier Chavarria, Lluís Trullén i Josep Pasqual / Primer trimestre intens per als joves de l'Orfeó Català / TEMA Als 25 anys de la seva desaparició. Rosa Sabater, homenatjada / Evocació i presència de Rosa Sabater. Antoni Sàbat / Una senyora de Barcelona. Ana Maria Dávila / MUSICALIA Krassimira Stoyanova. Una cantant amb cordes de violí. Mercedes Conde Pons / El mes de novembre a l'abast. Emerson String Quartet. Alfred Brendel. Quartet Casals. A. Vives. C. Zacharias. Mercedes Conde Pons / Le nozze di Figaro. O la síntesi d'òpera bufa i seriosa. Jaume Comellas / Paper d'assaig. Il·luminacions. Narcis Comadira / Música encreuada. Sidokus.com Eduard V. Patsi / CONCERTS / Revista de l'ESMUC pàgines centrals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
M VISTA MUSIC Krassimira Ros Marbà dirigeix Stoyanova 'Le nozze ~ Figaro' ~im%~0~~ Comiat definitiu Alfred al Liceu Brendel m F ( fii!!iii@§ • ¡¡;¡ ReVISTA MUSICAL ari 4a ÈPOCA ANY XXV Antologia Històrica d e la Música Catalana: bona n oticia EDITORIAL PANORAMA NÚM. 289 _ _6_.);:Ji~~!.~~!~~~~t~~!.~;.~~~~~~~!~.T!~~~~~~~~~~~~~~~. _ _ _ _ . . . . 8 Festivals d'estiu. Vllabet'lran. Montpeller. La Seu d'Urgell per Ja.ume Cornellas, Mercedes Conde Pons, Jordi Maluquer i Jordi Salazar ~e C0NsnJ. EDITORIAL: Fèlix Millet (president), Montserrat Albet, Josep M. Bricall, Josep M. Busquets, Josep Caminal, Salvador Cardús, Jordi Casas, Gregori Estrada, Gabriel Ferrer, Joaquim Garrigosa, Joan Guinjoan, Carles Guinovart, Teresa Lloret. Joan Matabosch, Jordi Montull, Ramon Muntaner i Ramon Pla. CONsaL ot: DtRECCI6: Jaume Comellas (director), Pere Artls (editor), LluCs Millet (director musical) i Montserrat Urpf (coordinació amb I'ESMUC). DISSENY ORIGINAL: Ferran Sendra. MAQUETACIÓ I SECRETARIA ot: REDACCIÓ: Teresa MartCnez. PuBUCITAn Gestac Indústria, 13, pral. 2a. 08037 Barcelona. Tel.: 646 46 84 38 Afe: molist@gestac.org PREIMPRESStó: Ormograf, S.A. IMPRESSIÓ: Agpograf, S.A. DISTRIBUCIÓ: SADE DIPÒSIT LEGAL: B-34.432/83 ISSN: 1887·2980 !_5_ _ ;~~~~;~~~~:.~-~~-~~~-~.~~.~::~-~-~.~.~~-~~-~~~-·--·-·""'""""""""""""""'"'"""' Del seu affin.: Sr. Ricard Gili per Jaume Comellas lmpr'Omptu: Uespai de la música [/') per Francesc Tavema-Beclz 17 Tangen ts: Dos musicals per Jordi Maluquer Ars Subtilior : Simon Jobnson per Xavier ChavaiTia ..- ' 8 per Josep Pasqual · 1................................................................................... ................................................................................. Cobla: Fcstivalers, però n o tant JORDI SAVALL, A LA TEMPORADA DE LA FUNDACIÓ CAIXA TERRASSA I AL CICLE L'AUDITORI:ANTIGA CoL'LABOR!N EN AQUEST NÚMERO: Pere Artrs, Antoni Batista, Sergi Blancafort, Sechu Calsamiglia, Xavier Calsamiglia, Xavier Chavarria, Jaume Comellas, Mercedes Conde Pons, Jordi Cornudella, Ana Marra Davila, Josep Jofré, Jordi Maluquer, Josep Pasqual, Eduard V. Patsi, Maria Antònia Pujol, Antoni Sàbat, Jordi Salazar, Albert Suné, Francesc Tavema-Bech, Albert Torrens i Lluís Trullén. 16 19 Temporada de la Fundació Caixa Terrassa. IJAudHori :Antiga perRRMC 2Q Temporada de tm·dor· de l'Auditori de Girona per .Tos ep ./qfré 21 A propòsit d c... MJTeia Fan·és per /Jlbert Torrens 22 Ho han dit, ho han escrit ......................................................................................................................................................................................................................... Cdtiques 23 ............ !.!.?.~~P...':..C!~fJ.l!:<!.~ .................................................................................. per./. Comellas, Xavier Chavarria, Llu.is '1}-ullén Primer b·imeslre intens per als joves d e l'Orfeó Català TEMA 27 28 Als 25 a nys d e la seva d esparició. Rosa Sabater, homenatjada 30 Una senyora de Barcelona per /Jna Marfa Ddvila Evocació i pt-esència de Rosa Sabater per Antoni Sàbat Krassimira Stoyanova. Una cantant amb cordes d e violí per Mercedes Conde Pons MUSICAL IA El m es d c novembre a l'abast Emerson String Quartet. ¡\lti·ed Brendel. Quartet Casals. A. Vives. C. Zacha rias. per i\1/ercedes Conde Pons .Le 41 .......................................... nozze di Ji'igaro. O la síntesi d'òpera bu1~l i seriosa per J. Com cllas ......................... . -.......... -..............................-.. ----------- . .................... -~~-- ~ ~- - ~ -- ~---- -.- 49._.;;rF.~f:~!l.?;.~~~~~~~~~:~~~~--- . · ----------·-----·-----··--·-· · · ·-. ·-·--.. . . . . 44 CONCERTS 45 Música e nc1·e uada. Sidolms.com per Eduard V Pat,si 3 Revista de I'ESMUC, pàgines centrals 435 . ' ··/ ~-• PAlAU M ÚSIC A CATALANA Palau 100 XVIII Temporada 2ooa-2oos CONCERTS DE MÚSICA DE CAMBRA SALA PETIT PALAU .~ ..~! ..~.~.?.?..~~~~.~~!-~~:~.~ ................ .~ ..~~·..~.~..~.~.~·..~?. ~~.......................... EMERSON STRING QUARTET JAVIER PERIANES, Schubert Ouartettsstz Conde piano Beethoven Sonata núm. 25, en Sol major. op. 79 Sonata núm. 4, en Mi bemoll major. op. 7 Sonata núm. 12, en La bemoll major op. 26 Sonata núm. 31, en La bemoll major op. 110 Quartet per a cordes núm. 1, 'Color ot time• Xostakóvltx Quartet núm. 13, en Sl bemoll menor; op. 138 Schubert Quartet en Re menor; D. 81 O 4 Dijous, 5 de febrer de 2009, 20.30 h HAGEN QUARTETT Beethoven ~ Port de Barcelona Quartet núm. 5, en La major, op. 18 Bartók Quartet núm. 3, Sz 85 Mendelssohn Quartet núm. 2, en La menor, op. 13 2 Dimecres. 10 de desembre de 2008, 20.30 h QUATU OR MOSAÏQUES 5 Dijous. 14 de maig de 2009, 20.30 h COR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA (potrodnat por FundM:IO C.... Qlt~Uljaj Haydn Oualtet núm. 4, en Sol major, op. 64 Nicolau do Flguolrodo, Ciallicèmbel Jordi Casas I Bayer, ditector Mozart Quartet en Re menor; K. 421 Un cant harmoniós Mendelssohn Música per a cor I clavicèmbal de F. J. Haydn Oualtet en Ml menor núm. 2, op. 44 (200 anlvernatl de la mort del INFORMACIÓ I VENDA: ales taquilles del Palau de la Música Cstalana lntemet: wv.w.palaumuslca.org ·Tel. : 902 442 88 · aie: taquilles@palaumus4ca.Otg PREUS DE LES ENTRADES: d e 10 a 25 € VENDA D'ENTRADES: a partir del7 de juliOl de 2008 compos~or) Amb ol patrocini de: EDITORIAL a indústria discogràfica catalana, com és sabut i ens n'hem fet ressò diverses vegades, viu en una situació força precària, per causes diverses sobre les quals no insistirem, alhora immergida en el context genèric de defallença del sector arreu -ens en fèiem ressò fa poc en un Tema- i també, ploure sobre mullat, per la crisi econòmica universal de la qual més o menys ningú no es pot escapar. Per això escassegen força les bones noves que ens pot aportar. I per tant, per això mateix ens resulta particularm ent satisfactori poder-ne celebrar una de molt falagu era; diríem més, profundam ent falaguera, en la mesura que no afecta quelcom fugisser sinó una iniciativa amb molta base. Ens referim a la reedició que acaba de presentar el segell Picap de l'Antologia Històrica de la Música Catalana, que en el seu dia -principi dels seixanta- va promoure el segell EDIGSA, el fons del qual ha estat assumit per Picap. Aquella obra, en el seu moment endegada des de pressupòsits culturalmen t exemplars i de realització gairebé heroica, avui pot ser gaudida en el nou fotmat i amb RMC Antologia Històrica de la Música Catalana: bona notícia les garanties d' una reedició tècnicamen t impecable. A través de 34 enregistram ents, seleccionats en el seu moment amb la direcció d' Oriol Martorell i també per Salvador Pueyo amb la cabdal aportació d'Antoni Ros Marbà, constitueix un tresor en el qual figura una selecció realment antològica de bona part de la música gran feta a casa nostra. Hi ha una voluntat integradora, o selectiva, en el sentit d'una tria inteHigent i "totalitzado ra", que configura un bloc d'una gran riquesa. Cert que és una obra feta des dels pressupòsits d'aquells anys, però no ho és menys que aquells pressupòsits continuen mantenint una gran validesa i que, basant-noshi, podem gaudir d'unes obres i d' unes interpretacions - un privilegi molt particular algunes- que donen a aquesta iniciativa un enorme valor; que, per tant, mereix que la nostra societat li atorgui una resposta conseqüent amb els seus mèrits i valors. z8g s -137 PANORAMA • ian oes Història estel-lar d'una indústria fugaç Aparti r d'alguns fragments del film Die Stille vor Bach (El silenci abans de Bach, 2007), djrigit per Pere Porlabella, l'article analitza la transcendència que va tenir l'aparició de les pianoles durant els primers anys del segle xx i la seva relació amb l'activitat creativa del compositor català Manuel Blancafort per SERGI BLANCAFORT, SECHU CALSAMIGLIA I BLANCAFORT i XAVIER CALSAMIGLIA I BLANCAFORT na bella seq üència de l'esmentat film ens mostra una pianola interpretant la Fantasia i fuga BWV 542 de johann Scbastian Bach. El detall del rotlle de pianola en funcionament permet apreciar molt millor la construcció i l'estructura interna d'una obra musical que la imatge de la partitura corresponent. I aquest fet és especialment evident en la música de Bach, en la qual tenen una importància cabdalia proporció, la mesura i la geometria. Una pianola sola ballant sense intèrpret és el vehicle ideal per a aquest viatge al món de l'art pur, despullat de tota vel·leïtat interpretativa. El trànsit dels forats en el paper que codifiquen i fan intel·ligible per a la màquina les partitures dc Bach ens permeten en el film de Portabclla una visualització plàstica fascinant d'aquest ordre arquitèctònic. Perquè. tal com deia Stravinsky, ··El fenoll/en de la música litat en la producció, hi havia el valor de la transcripció des de les partitures origina ls. Aquestes raons van ser les que possibilitaren l'èxit de la fàb rica de rotlles de pianola Victòria (coneguda popularment com "La Solfa"'), la primera que va existir al nostre país i que va ser fundada l'any 1905 pel pare del compositor Manuel Blancafort a la Garriga (Vallès Oriental). Durant la seva època d'esplendor, entre e ls anys 1919 i 1930, aquesta fàbrica va a rri bar a tenir un catàleg de 4.000 obres i va exportar rotlles de pianola a diferents països d'Europa, Amèrica i Oceania. U RMC 289 ens !Ja estat donat a111b l'ú nic objecte d'establir un ordre en les coses, incloent-hi de manera m olt particular lacoordinació entre l'home i el temps. Per posar-ho en pràctica. el requisit únic indispensable és la construcció. Un cop completada la construcció, s'assoleix aquest ordre i no hi lta res més a dir"". I miracle de la reproducció musical. En paraules de Marlí Sunyol, cronista de la Gan·iga, E "una pianola és w1 piano que incorpora un aparell supletori on s'hi col·loca un rotlle de paper foradat. Cada forat del rotlle de la pianola correspon a una nota, i el valor d'aquesta IlOta ve marcat per la grandària del forat en el paper". Entre 1900 i 1930. la pia- 6 438 nola va ser una gran oportunitat de negoci que va permetre als fabrícants de pianos ampliar la seva oferta amb pia- noies per als no intèrprets. Durant aquest període es van vendre més de dos milions i mig de pianoles, que van fer despertar l'interès per la música a molta gen t. Segons l'historiador de la música Xosé Aviiioa, "de les qualitats que s'esperaven dels aparells de reproducció -fidelitat en el so. comoditat d'ús i universalitat-, la pianola donava bon rendiment en les tres: la música que sonava tenia per base un piano de qualitat contrastada; era un aparell que podia fer servir qualsevol dels usuaris sense necessitat de coneixements musicals previs i podia i11terpretar Iota mena de música prèviament arreglada". El rotlle de paper perforat va esdevenir un suport d'enregistrament idoni per la seva facilitat d'ús, la seva autonomia (fins a IS minuts). la seva durabilitat i les seves possibilitats d'industrialització. D'alh·a banda, la necessitat d'oferir títols i omplir biblioteques de rotlles musicals va propiciar el desenvolupament d'una indústria en què a més de la qua- a pianola, la música i el músic. Manuel Blancafort vacomençar a treballar a la fàbrica als quinze anys, participant en el procés de transcripció de les partitures originals als models o pah·ons a partir dels quals s'elaboraven els rotlles, i quan el seu pare va emmalaltir, el va substituir en la direcció de l'equip de transcriptors. Blancafort va ser bàsicament un autodidacta, i corn ell mateix afirmava, va aprendre música treballant a "La Solfa"'. Aquesta feina li va permetre revisar una gran quantitat de música de tots els gèneres, conèixer detalladament la manera d'escriure de molts compositors i escriure interessants renexions sobre les possibilitats de la pianola per a l'intèrpret (el pianolista) i el compositor. En paraules de Blancafort, '"el pianolis/a podia anar aprenent i alguns L aconseguien versions personals d'una evident qualitat expressiva. El plaer que dóna l'audició d'un enregistrament electrònic no té res a veure amb la satisfacció que el domini de l'instrument oferia per conferir un segell propi a la interpretació. La pianola permet ver- PANORAMA TALLER DE TRANSCRIPCIÓ DE PARTITURES. EN PRIMER TERME. A L'ESQUERRA. MANUEL BLANCAFORT sions amb un temps més o menys viu, retardar o accelerar el fraseig. augmentar o disminuir el volum del so". Paradoxalment, la reproducció de la música al marge de qualsevol influència de l'intèrpret és el que buscava precisament Pere Portabella en la seqüència inicial del seu film. El silenci abans de Bach s'inicia amb el pla d' una pianola que avança sola per les sales buides de la Fundació Joan Mjró. En paraules del propi director, "volia que el tema de les Variacions Goldberg i la primera variació es sentissin sense cap pianista virtuós que les interpretés. Per aconseguir tot això, òbviament necessitava una pianola motoritzada i un espai buit". També Stravinsky va sentir una gran fascinació per la pianola precisament com a manera de deslliurar-se dels excessos interpretatius amb desmesurats rubbattos que tant agradaven als pianistes de l'època. Stravinsky volia una música amb un ritme exacte i mecànic com a expressió màxima de l'art pur i despullat de qualsevol voluntat expressiva. A més, el piano mecànic permetia al compositor superar els límits físics del pianista, tot permetent velocitats d'execució impossibles i la superposició de polirítmies. Però com indica Blancafort, no va arribar ga ire lluny: "A les seves cròniques, Stral'insky explica que la Casa P/eyel li va proposar transcriure algunes de les seves obres per al piano mecànic «Pieyel» {. .. ]. Aprofitant un viatge a París, vaig comprar lot el que s'havia editat d'Stravinsky. Entre els rotlles adquirits hi havia ww obra amb el títol Étudc pour pianola i em 11a sorprendre molt que aquella música no oferís cap d'aquelles sorpreses que es podrien esperar de la utilització d'aquest instrument per un músic tan intel·ligent i amb una capacitat tan portentosa de treure partit de qualsevol vehicle SOl tOr. Probablement no va tenir ocasió de fer experirnents com, per exemple, col·locar el rotlle al revés, situant els baixos en la part de les notes agudes, o invertir el rotlle de manera que toqués la música en retrocés, començant pel final, la qual cosa produïa uns efectes molt curiosos, a vegades de gran valor i d'absoluta novelat. Un cop vaig utilitzar aquesta experiència amb una obra orquestral que Stravinsky va sentir una gran fascin ació perla pianola. va estrenar Pau Casals i em va dir <(És curiós, això. ¿Com se t'ha ocorregut?»" La passió de Blancafort per la pianola el va fer escriure un esborrany de rèplica a l'article Pitmolas dc Lluís Permanyer, pubUcat a "La Vanguardia'' l'any 1986. en el qual escriu que per a ell seria una decepció irritant escoltar la Cinquena de Beethoven en pianola. Segons Blancafort, "(Beethoven) hauria estat feliç descobrint determinats valors de la seva simfonia: una versió pianolística, amb l'homogeneïtat tímbrica i amb distàncies o valors impossibles per a dues mans, dóna una imatge més concreta de la construcció". I futur de la pianola. Quines aplicacions pot tenir una pianola en l'actualitat? Segons Xavier Garcia. de la casa Parts Piano, i el responsable de "motoritzar" la pianola que apareix en el fi lm de Pere Portabella, ''l'interès per les pianoles !ta derivat cap a l'aplicació de les noves tecnologies, utilitzant l'electrònica i substituint els rotlles de paper per disquets, CD o reproductors d'MP3. També permeten acoblar-hi UllS altaveus que en permetin escoltar l'acompanyament d'altres instruments, i seguir tenint el piano acústic com a instrument principal. D'alIra banda, també es pol enregistrar en la mateixa pianola la música que s 'interpreta i reproduir-la Iol seguit, fins i tot en una altra tessitura, tempo o volum··. RMC z8g E 7 439 •t•:C·I¡i;i.\(1 F E s T Iv AL s D. E s T I u I VILABERTRAN Un cicle amb garanties de servei a la música Uabadia de Vila bertran porta molts anys garantint rigor i serietat en les m anifestacions mu sicals que ha anat acollint al llarg de més de trenta anys, a iniciativa de Joventuts Musicals de Figueres: primer amb el nom de Festival de Música i ara, els darrers disset anys, amb el m és especific de Schubertíada. per JAUME COMELLA$ mb aquest epígraf, i engrescat per l'alè pensant de jordi Roch, any rere any presenta una oferta que principalment aporta aquests valors: fiabilitat qualitativa, dosis d'imaginació programadora, devoció pel fet musical intrínsec per part d'intèrprets, assistents i promotors, esplendidesa austera i nua del marc, mostres gràfiques complementàries gratificants i pulcritud, senyoriu i eficàcia organitzadora. 1 si sempre en tot cicle hi ha unes fi. tes més elevades que d'altres, en la darrera edició en conjunt la cosa s'ha mogut de manera molt perceptible per la part alta. El comentari a part de les actuacions de Matthias Goeme mostra de manera especial les primeres, a les quals caldria afegir en condició d'igualtat la memorable versió del Quartet opus 59 de Beethoven que va oferir el Quartet Casals. Aquest conjunt viu en un estat de gràcia i en aquest cas va donar la sensació fins i tot de superar-se amb una demostració de potencial creatiu tan difícil d'explicar com sadollador de viure. El programa l'havia obert el Kuss Quartett amb el Quartet 77 de F. j. Haydn i dos innecessaris moviments d'Els xiprers de Dvorak, obres ofertes amb cura i finor sense més. Els dos conjunts van servir l'espectacular i juvenil Octet opus 20 de Mendelssohn que va ocupar la segona part, d'un notabilíssim nivell, però llastat perquè abans qui més qui menys ja havia cobert la fam de satisfacció amb el quartet de Beethoven. Els tan protagonistes lieder també comptaven amb dues intèrprets conegudes a Vilabertran; més ben dit, Juliane Banse tan coneguda que gairebé és una icona de la Schubertíada, i la mezzo Angeüka Kirchslager, que així mateix és un referent, en tot cas molt menys insistit. Les seves aportacions no van es- A ~e z8g 8 440 TRIO JESS, MARTA MATHÉU. ANNA ALÀS, JAVIER ALONSO I JOAN MART[N ROYO tar a l'alçària del que hom podia esperar. La veu de la primera ha agafat cos i la seva interpretació ha perdut una mica del perfum indefinible que reclama sempre la interpretació liederística. Amb un programa obert amb cinc poc trans· cendents temes de Cari Loewe i continuat amb Uederkreis de Schumann i quatre lieder més de Clara Schumann, va caldre arribar al final amb un enfilall d'onze temes dc Brahms per gaudir, ara sí, de la plenitud de l'art de Ja Banse. ngelika Kirchslager compta amb el privilegi d'una veu de mezzosoprano d'una bellesa exacta i això sol ja justifica molt. Però no tot, sobretot no justifica una preparació del programa insuficient i perceptible, de manera especial en l'aplec final dc cançons de Kurt Weill, on Ja característica indicada es va fer evident de manera particular. Tanmateix, va resultar molt convincent en el cicle de cinc lieder d'Erich W. Komgold, que va resultar la parcel·la més gratificant del seu recital. Sentir quatre joves, preparadíssimes i nostres veus cantant el conjunt British Folles Sangs, acompanyades pel Trio )ess, va constituir una sorpresa agradabilíssima; enmig, tot s'ha de dir, d'un cert A encarcarament general de programació, el contrast de la joia i frescor d'aquest aplec, servit amb no menys del mateix per aquestes veus, va produir un dels moments més esponjosos i més lluminosos del cicle. El baríton Joan Martín Royo, la soprano Marta Mathéu, la mezzosoprano Anna Alàs i el tenor )avier Alonso van vessar energia, felicitat i també consistència. El Trio jess, acompanyant eficacíssim, va oferir pel seu compte una pu lcra i sòlida vers ió del Trio núm. 1 de Schubert -aquest compositor també canta deliciosament quan compon música instrumental-, i havia fet de teloner del cicle vocal amb l'Adagio en Mi bemoll major, "Nottumo ··, D 897 de Schubert, interpretacions amb les quals aquest conjunt va ratificar la justificada estima que se li té a Vilabertran, guanyada amb les seves tan felices com insistides presències. J aquesta explicació darrera apa reix oportuna per considerar un punt fe ble d'aquesta maJúfestació: la reiteració en els mateixos intèrprets i amb unes tipologies de programes semblants; tot això dit acceptant que la fidelitat al concepte que li dóna títol imposa el que imposa. Afortunadament, quelcom de canvi s'apunta en la pròxima programació ja donada a conèixer anticipadament. VILABERTRAN Feliç pe leg rin at ge de Goerne pe r Schubert No és la primera vegada que, sense ànims d'establi r càtedra, es lloa en aquestes linies l'adequa ció de l'església de la coJ.legiata de Vilabertra n per a l'audició de vetllades liederístiques d'excepció. per MERCEDES CONDE PONS ot i poder caure en la reiteració, any rere any un pot sorprendre's gaudint del privilegi de sentir de ben a prop la presència i la veu d'artistes excepcional s, com és el cas del baríton alemany Mat thias Goerne. I és que hi ha molts factors que fan del Festi val de Vilabertran w1 espai excepcional per a l'expetiència musical portada a l'extrem. Allà es troben habituals amants del gènere Iiederístic, fi dels seguidors de cantants com l'esmentat -que fins i tot poden compartir amb ell els minuts abans del recital a l'únic bar que hi ha pels volts del poblet empordanè s !- i, sobretot, gent disposada a sentir música amb majúscules. El silenci que es crea instants abans d'iniciar el recital el cantant i el silenci carregat d'emocions amb què s'acompanya l'esllanguiment gradual i aparentment infinit de la música dc Schubert és el fidel testimoniat ge d'una reverencia l actitud cap a un gènere q ue requereix aquesta actitud per al seu gaudi suprem. Per escoltar aquesta música no cal anar acompanya t, i tot i que un porti companyia, la soledat es torna protagonista en iniciar-se la música. Un recital de lied íntegrament dedicat a Schubert com els que des de fa ja dos anys ofereix Matthias Goerne, tot fent un pelegrinatge per l'extens catàleg de més de 600 cançons que el músic austríac va deixar en la seva cu rta però intensa vida, permet fer balanç de les experiències que un viu al llarg de l'any i al mateix temps buida el cor d'antigues reminiscències enq uistades, tot permeten t d'omplir-lo d'energies renovades: les T HELMUT DEUTSCH MATTHIAS GOERNE que reconcilien amb el món, les que donen esperances a l'oient perquè la música continuï sent la seva guia. Parla r de Matthias Goerne és parlar no només d'una veu excepciona l, sinó també d'una mena de profeta a h·avés del qual parla la veu del poeta musical, aquell que de cada cançó feia una pregària de lloança a la vida, els sentiments i la natura. Però Goerne és també un declamador consumat que, amb la seva veu de tim bre vellutat i color tornassolat de mil reflexos diferents, explica històries en què el rei de Thule. el pescador en soledat, el caminant errant, l'amant despitat es tornen de carn i ossos en la seva veu i en la seva mirada, transparent i alhora plena de matisos. Exemples d'això en apunts concrets, n'hi ha de tots els tipus. Des dc l'emissió cristal·lina de la lluminosa frase "Dirigeix els teus ulls, com jo, cap al sol! Allà hi ha el pl ae t~ allà hi ha la vida. Placidesa de la bellesa, la beutat", amb un impecable ús de la veu de cap en Heliòpolis I, fins al contrastat crescendo d'intensitat en Heliòpolis 11 per expressar el sentiment del sublim que es produeix davant el paisatge que s'observa a l'alta muntanya. Lieder tan coneguts com Meeres Stille (Calma en el ma r) aconsegueixen transmetre aquesta cal- ma del ma1~ inquietant però relaxant alhora. La veu neta i vellutada. Càlida i que acarona. En els dos concerts que el baríton va oferir a Vilabertran, la veu del poeta va ser l'absoluta protagonista. Si en el primer recital, Alexander Schmalz estava més preocupat dc seguir el cantant sense aconseguir treure un so contrastat del piano i servint purament d'acompany ament sense integrar-se amb la veu del baríton alemany, Helmut Deutsch -al segon recital- es va fusionar des de l'inici amb el cantant, i aconseguí el diàleg que Schubert sabia recrear tan encertadament en Ics seves partitures i fer oblidar la presència de dos intèrprets dalt de l'escenari: la música era Una. omés una remembran ça pot resumir dues vetllades per al record: Abschied (Comiat). Com es poden descriure amb parau les els sent iments d'un com iat? La tristor de l'adéu, de l'absència, de la soledat, de la finitud ... La música. però, ho aconseguei x. Com un sospir cada cop més apagat, com la vida que s'escapa lentament de les mans, que s'apaga en la veu, aixi és com Matthias Goet·ne va finalitzar el primer concert del dia I 7 d'agost. N 9 ·NI MONTPELLER Expectatives acomplertes Cada any el Festival de Radio Fran ce et Montpellier Langu edoc-Rousillon gu anya en qualilal i coher ència, i l'edició 24, que ho és també del seu director, el també compositor Ren é Koering, oferia molts aJ.licients. ~~r JORDI MALUQUER I subralllat del Festival que es va desenvolupar entre el 14 i el 31 de juliol v¡.¡ ser la lírica: dues recuperacions, Ja primera òpe· ra dc Pergolesi, Salustia, i una òpera d'una compositora del XIX, Louise Bertin, La Esmeralda. Hi va haver també, en versió de concert, una òpera poc representada, Pedra d'lldebrando Pizzetti. Completaven el programa una versió escènica del King Artlwr de Purcell, Ja Petite Messe Solem¡el/e de Rossi ni, l'oratori Le Roi Dat•id de Honegger i un recital d'àries i duets d'òpera de Natalie Dessay i jonas Kaufmann. Hi va haver també dos recitals de grans pianistes com Christian Zacharias i Aido Ciccolini i cinc conce1·ts simfònics, un d'ells dirigit pel nou director titular de l'Or· qucstra dc Montpeller, Lawrence Foster, i un altre umb l'Orquestra Nacional de França que presentava el seu nou titular, Danielle Gatti. Safustia és un segu it d'à ries bellíssimes al servei d' un argument insòlit: Ja dona que no traeix mai la veri tat i si ha dc comprometre algú calla ni que sigui al preu de Ja vida. Amb una exquisida posada en escena i moltes escenes de termes o banys en què Jean Paul Scarpitta volia mostrar els costums d'aqueU temps, la veu de Maria Ercolano en el paper protagonista i les d'una dona mezzo amb el nom confusionari -a França no ho ésJosé María Lo Monaco. amb el caràcter escènic de l'emperadriu júlia, maligna per obligació del càrrec, molt ben interpretada per Raffaella Milanesi, va reeixir plenament. Antonio Florio i la Ca- E RMC 289 pella delia Pietà dc' Turchini van servir la música amb exquisidesa. El Festival, en una de les moltes complicita ts que sempre suggereix, va fer que el concert de l'Orq uestra Nacional de Fança comencés amb Pulcinella, l'obra d'S travinsky que en un retorn al classicisme precisament s'inspira en unes partitures atribuïdes a Pergolesi malgrat que després s'ha descobert que Ja majoria no eren d'ell sinó d'altres músics de l'època, com Domenico Gallo, Alessandro Parisotti o Cario Monza. Gatti ens va presentar la versió de la música original per a ballet que incloïa el cant amb nou àries o fragments a càrrec de tenor, soprano i baix. A Montpeller no hi ha mai cap solista que no sigui correcte, però ací hi va destacar el baix Lorenzo Regazzo, remarcable d'expressivitat. A més ens van donar una tria entre les dues suites de Prokófiev sobre Romeu i Julieta, tal com havia fel també Ernest Martínez Tzq uierdo amb la nostra OBC. Le Roi David de Honegger va ser Ja resposta del composito r a un mestre d'escola que el va desatïar a compondre una obra sobre un text que relatava lota la vida del rei David, amb cent veus i vint instrumentistes. El titu lar del Cor de Radio France, Matthias Brauer, amb l'Orquestra i Cor de l'esmentada ràdio, la va dirigir amb un aire artesanal i va ser interessant en especial per la qualitat del narrador, André Wilms. Restava la traca final, un recital espectacular de atalie Dessay amb un no menys espectacular jonas Kaufmann. sens dubte el tenor actualment més en forma. Els va dirigir un gesticulant Michael Schonwandt amb l'Orquestra acional de Montpeller. ANTONIO FLORIO La programació diària del Festival començava al matí a les 11 h amb cinc conferències que iJ.Iustraven una exposició d'instruments antics que va teni r com a preludi un concert amb vint Stradivarius titulat "La Baccanal del Salvatge". A les 12.30 b se celebraven uns recitals confiats a joves solistes, que així són escoltats per tot el país a través de France Musique. A les 15 h es passaven films musicals interessantíssims. A les 17 h, els anomenats Rencontres de Petrarque en col·laboració amb el diari "Le Monde", suscitaven reflexions sobre temes cultu rals. A les 18 h, les cites amb intèrprets joves però ja acreditats. L'any passat vam apreciar una violoncel·lista extraordi nà ria, Patrícia Ko patxins kaia, i enguany hem descobert un violinista armeni expressivament superdotat, Hrachya Avanesyan. A les 20 h, hi havia el gran esdeveniment simfònic o operístic. A les 22 h, concert de jazz i, més tard, alguns dies música electrònica. Hi hagué activitats paral·leles tant a la regió com a l'aglomeració urbana. Cursets i més exposicions relacionades amb la música. En ser molt extens en dies i manifestacions, és quasi impossible seguirho tot, però afortunadament, sigui quina sigui la tria, se'n surt sempre amb la sensació que s'han acomplert les expectatives. 25 Ofo de descompte Els subscriptors de la "Revista Musical Catalana" obtindran un 25% de descompte en la compra de dues entrades per concert, a les taq uill es del Palau de la Música Catalana, per als cicles Concerts Simfònics al Palau, Música de Cam bra al Peti t Palau i El Primer Palau de la temporada 2008-09 Cal p resenta r el darrer rebut de la subscripció. 10 442 11 I I F E s T Iv AL s D'E s T I u lti:C·I;I;I,1.r) LA SEU D'URGELL El Festival Joan Brudieu consolida la seva idiosincràsia Enmig d'un panorama català de cicles m usicals d'estiu n o gens menyspre able pel que fa a l'elevada qualitat de bon a part de les propostes, el Festival Internacion al Joan Brudieu de la Seu d'Urgell ha aconseguit mantenir un nivell més que acceptable d'acord amb les seves possibilitats pressupostàries, alhora que ha anat ampliant l'oferta tot definint una línia d'actuació marcada per la coherèn cia i la clar edat de criteris. per JORDI SALAZAR a cita musical, que acaba de deixar enrere la 33a edició - la tercera amb josep Maria Sauret com a director artístic-, s'ha consolidat en la recerca dels objectius que s'havia anat marcant els datTers anys: programar almenys un concert simfònic per temporada, atorgar un protagonisme creixent als joves intèrprets, i donar cabuda a ma nifestacions musicals fora de l'àmbit pròpiament clàssic. Va ser l'Orquestra Nacional Clàssica d'Andorra (ONCA), sota la direcció de Gerard Claret, l'encarregada d' inaugurar el cicle, el 17 de juliol, amb algunes de les partitures clau del seu repertori: el Concertino en Sol menor de Ricciotti, el Concertino per a violí i corda de Cervelló -obra expressament concebuda per a Claret i I'ONCA-, el cèlebre Adagio per a cordes de Samuel Barber i la Serenata de josef Suk. Confiar l'obertura del certamen a la formació andon·ana no significava només donar el tre t de sortida al Brudieu amb un valor segur, sinó també posar fi a un greuge que I'ONCA arrossegava des de la seva fundació el 1993, ja que tot i el bon veïnatge cultural que hi ha entre la Seu d'Urgell i Andorra, l'orquestra no havia estat comridada encara al Brudieu. Un altre element que cal tenir en compte, d'altra banda, és que el segell dc qualitat musical que va caracteritzar aquesta primera vetllada es va mantenir intacte en la resta de propostes, entre les quals van ser especialment benvingudes les dues protagonitzad es per noves generacions d' intèrprets, i aplegades sota la denominació "Joves promeses del Brudieu". Així, el Zalas Trio va delectar el públic amb un recital centrat en el segle xx, tot i que va donar cabuda també a la bella Sonata per a clarinet i piano de Johannes Brahms. La formació, integrada per la violinista Ca riota Amargós - premiada al cicle El Pri mer Palau-, la clarinetista Beatrix Graf i el pianista Nikolaos Stavlas, va fer gala d 'una compenetració i una maduresa interpretati va encomiables, no debades el Zalas Trio ja L acumula més de quatre anys d'experiència internacional sobre els escenaris. La violinista Maria Florea, una altra intèrpret jove - joveníssima en aquest cas, 14 anys-, va ser l'encarregada de protagonitzar el segon conce1i dedicat a nous valors. Acompanyada de Mercè Sanchís al piano, Florea va oferir una excel· lent lectura dc l'Scherzo taranteL/a de Wienawski i una, en canvi, irregular versió de la cèlebre Sonata Primavera de Beethoven. El concert. que va cloure amb una notable interpretació del Trio op. 8 de Brahms -amb Cristian Florea, pare de la violinista, completant la fonnació des del violoncel-, va despertar alguns dubtes en qui escriu aquestes ratlles. Malgrat que, en termes globals, el concert es va mantenir en un nivell qualitatiu més que acceptable, aquest no deixava de plantejar inquietuds sobre la conveniència de convidar al Brudieu una intèrpret que promet molt, però a qui encara li queda molt de camí per endavant abans d'assolir un so plenament madur. La tercera proposta de música de cambra, fina lment, anava a càrrec d'una fo rmació valenciana que arribava a la Seu avalada per un cunículum envejable. L'Spanish Brass Luur, un quintet de metall format pels trompetistes Carlos Benetó i Juanjo Sema, el tTompista Manuel Pérez, el trombonista Indalecio Bonet i el tuba Sergio Finca; va demostrar que la producció de Ca ban illes i Bach pot compartir cartell amb la música contemporània, el jazz llatí o els pasdobles tradicionals. Les brillants interpretacions, completades an1b divertits apunts introductoris a cadascuna de les obres, van fer d'aquest concert un dels més entranya bles i de més bona acollida e ntre l'audiència. En un altre ordre de coses. l'Orquestra Simfònica de la Ràdio d'Hongria va protagonitzar la ja tradicional cita amb la música orquestral, una de les principals apostes del cicle urgellenc en les darreres ed icions. El conjunt va protagonitzar, sota la direcció de Josep Maria SaU!·et, el plat fort dc la temporada, una nova producció pròpia del Brudicu integrada per la Sim[o11ia 11úm. 22, ..el Filòsof" de Haydn; les Danses de Galania JOSEP MARIA SAURET de KodaJy - una obra tan bella i sorprenent com poc habitual en el gran repertori-, i una de les peces indispensable s de la producció orquestral becthoveniana, la Simfonia núm. 7. El conjunt va demostrar una marcada compenetració, un equilibri sonor amb la profunditat de matisos com a principal distintiu, i una sonoritat de total transparència . En definitiva, el recital estrella de l'última edició del Brudieu. inalment, les dues darreres vetllades del certamen, desmarcantse de la tònica habitual, van portar el públic a recórrer altres terrenys estilístics. L'acordionista sc•·bi Dragan Vasiljevicda, d'una banda, va oferir un magnífic (i multitudinari) concert, en el qual no només va fer ga la d 'un virtuosisme d'aquells que tallen l'alè -oferint transcripcions d'un estudi dc Franz Liszt i d'una sonata d'Scarlat1i-, sinó que també va oferir l'oportunitat de conèixe r algunes obres del repertori rus expressament pensades per a l'instrument, entre les quals hi havia Brahmsiana de Yiacheslav Semionov i Gulag de Viktor Vlasov. Per altra banda, l'ú ltim concert, confiat al guitarrista José Luis Encinas, va servir com a colofó immillorable del certamen. Amb Ricardo F rei re al baix i José Luis Congosto a la percussió, l'intèrpret va seduir l'audiència amb la seva original fó1mula eh i/I out. que combina la tradició del flamenc amb les últimes tendències del jazz fusió. Una manera diferent de dir adéu a un Brudieu 2008 que es podria resumir en dos conceptes: programació de qualitat i una molt bona resposta de públic. RMC 289 F 11 443 PANORAMA ADÉU A DUES FIGURES DEL JAZZ CATALÀ Peer Wyboris i Vicenç Vacca --perAlBERT SUÑÉ l passat mes d'agost, i amb pocs dies de diferència, van morir dues personalitats del jazz de casa nostra: el bateria Peer Wyboris i el guitanista i intèrpret de nauta dolça Vicenç Vacca. Pcer Wyboris, nascut a Brandis (Alemanya) el 193 7, i desaparegut als 7 I anys. fou un dels músics habituals del Whisky Jazz de Madrid. Després, es fincà a Barcelona i fou el successor· del nord-americà Billy Brooks en el trio de Tele Montoliu. Era quan encara la verra la feia sonar el suís Eric Peter. substituït més tard per un argentí: lloracio Fumero. Per tant, el combo Montoliu-Fumero-Wyboris marcà una època en el jazz que es feia a Catalunya des dels primers anys setanta fins a la desaparició del pianista el 1997. És clar que Wyboris no només havia actuat amb Tete. Integrat o no en les files d'aquell mític trio, el bateria alemany - un català d'adopció com ho podien haver estat els llegendaris Don Byas, Lou Bennet i Pony Poindexter o com ho són els més propers Matthew Simon o John DuBuclet-, havia repartit la seva saviesa davant les pells i els plats amb gent com Booker Erwin, Lucky Thompson, Donald Byrd, johnny Griflïn, Art Farmer, Lee Konitz, Dcxter Gordon, Jesse Davis, Jorge Pardo, Pedro lturralde, Ximo Tèbar~ Perica Sambeat o Albert Bover, entre d'altres. Amb alguns dels quals havia gravat uns quants discos. Concretament. deu amb el Tete E RMC 28g Monto)ju Trio. Peer Wyboris no fou un bateria espectacular. És més, els seus solos pecaven d'una certa fluixesa. Però, a canvi, podia mantenir el tempo durant hores. Malgrat que fos canviant, ràpid, lent o mitjà. Aquesta precisió metronòmica i el fet que sabia posar-se sempre en un segon terme, des del qual donava el corresponent suport als solistes, feia que molts el valoressin d'allò més. Perquè un grup amb Wyboris a la bateria -i la seva sempiterna gorra- era una garantia ja d'entrada. Durant el Festival Internacional de jazz egarenc del2003 fou declarat jazzterrasman, distinció que a partir d'aleshores s'ha anat concedint cada any a un músic destacat per la seva promoció del jazz a Catalunya. Per exemple, Josep (VI. Fan·às, Jorge Pardo o johnny Griffin, entre d'altres. Horacio Fumero el recorda: ··Des que l'Gm començar a funcionar, passàvem més temps plegats que tl les respectives llars. Viatjant en incomptables mitja11s de transport, vaig saber avial que em trobava dal'Gil/ d'una persona molt tendra, amb una i11fà11cia a Berlín marcada pels bombardejos. amb la seva primera bateria bastida amb caixes de barrets, amb una trobada de joventut amb el drummer Philly Joe fones. amb el seu viatge al Marroc als anys seixa11ta tot travessant una Espa11ya amb rucs a les carreteres, i amb la trobada decisiva amb el també desaparegut Eric Peter... Tinc la se11sació, un bon xic estranya, de ser un supervivent, com si tola una època s'hagués mort amb Peer. .. Per la seva banda, Vicenç Vacca, mort el 22 d'agost als 84 anys, fou un dels pioners a l'hora de l'entrada del jazz a casa nostTa després de la guerra civil. Nascut a Granollers el 1924, guitarrista i introductor de la nauta dolça petita (sopranino) en el món del jazz. començà la seva cursa amb músics locals com Amador Garrell i Josep M. Ruera. A l'inici dels anys seixanta. s'integrà en el terrassenc Modern jazz Sextet on, entre d'altres, hi havia el trompeta josep M. Farràs i el pianista Pere Fen·é. I és per això que l'antiga cava egarenca del carrer de Sant Quirze el tenia com un dels seus valors més destacats. Actuà també al costat de Bill Coleman i Al Singer, entre d'altres. Josep M. Farràs en parla: "Era un gui- tarrista notable de l'estil clàssic del jazz. A més, qua11 tocava feia servir a estones un seat molt personal i efectiu. Sobtava a molts que també toqués la flauta dolça. Però els habituals dels seus concerts van saber apreciar tot seguit el gran rendiment que n'extreia, d'un instrument pel qual ningú no hauria donat d'entrada lli cinc cèntims. Amb ell acostumàvem a tocar un jazz que oscil·lava entre el middle i el be- bop". Vicenç Vacca rou Ull esportista destacat. Campió d'Espanya de salt d'alçada el 1941 . assoli també el campionat català de l'especialitat i, així mateix, el dels 100 metres tanques. Amb el Club Balonmano Granollers, en el qual jugà de J944 a 1959, aconseguí quatre campionats de Catalunya i d'Espanya. tradició musical de casa nostra com les composicions dels grans músics. La Montserrat va saber estructurar el seu pensament pedagògic i, gràcies a la seva capaProfessors del Pla d'Actuació dc Música, citat de lideratge, el va h·ansmette a molts Educació Física i Plàstica a l'EG B de l'Adels qui avui ens dediquem a la docència juntament de Sabadell. Durant el curs musical. 198 1-82 participà en l'elaboració del proLa Montserrat era una persona acolligrama de música del cicle inicial d'EGB, dora que et parlava amb amabilitat però promogut pel Departament d'Ensenyaamb molta rigorositat. La seva capacitat ment, i en l'elaboració del dossier Exped'escolta i empatia -al voltan t de qüestions riència de formació de mestres de cicle iniprofessionals o de vida- sempre anava cial, organitzat pel mateix Departament i acompanyada de doctes consells adquirits l'ICE de la UPC. L'any 1992 fou becada per les ganes que tenia de saber pel CDR-CTP del Departament quines possibles respostes hi hade Cultura per al treball de revia en relació amb les preguntes cerca etnomusicològica a Rocaque planteja la vida. Respostes fort de Vallbona. Va escriure arque buscava llegint llibres en les ticles per a revistes capdavante. \ llargues estones que la seva minres en pedagogia i edità llibres ,... sa salut la feia restar a casa. Com que ofereixen un ampli reperto- .. I a persona erudita que era, les ri de cançons, jocs, audicions... , converses amb ella estaven faramb savis consells per a la seva cides d'ensenyances, però eren utilització didàctica. El seu afany per millorar la amenes: amenes perquè estaven .••••• impregnades d'aq uesta saviesa fonnació didàctica musical dels M de la terra que només la poden b-ansmetre mestres va fer que desenvolupés i esh-ucrealment aquelles persones que estimen la turés el seu pensament pedagogicomusivida i el lloc on viuen. cal: pensament basat en l'aprenentatge viEl dilluns 25 d'agost de 2008, al capvencial de la música, proposant als més vespre, Ja MontserTat ens va deixar defimenuts activitats sensorials elaborades, senitivament, dolçament, senzillament. .. , tal leccionades i seqüenciades segons el grau com era. Sempre tindrem l'alegria de saber de desenvolupament motriu, intel·lectual. que l'hem coneguda i hem pogut comparemocional i de relació dels infants als quals tir amb ella moments de la nosh-a vida i de s'hagin de dirigir. i utilitzant sempre el mila nostra professió pedagogicomusical. llor matetial musical, que ofereixen tant la En la mort de Montserrat Busqué i Barceló a Montserrat, música i pedagoga al servei de mestres i nens, va ser una persona amb un pensament pcdagogicomusical modern i efectista. Nascuda el 1943 a Sabadell. estudià piano en aquesta ciutat i amb aq uest instrument adquirí la seva consistent formació musical. L'any 1957 va començar a impartir classes de música, comptant entre els seus alumnes amb el compositor sabadellenc Benet Casablancas. La docència musical esdevindrà Ja seva professió. Exercí com a docent especialista en música en diverses escoles de la seva ciutat, però preocupada per la formació musical que rebien els mestres. l'any 1966 començà a formar-se en pedagogia musical i és l'any següent, el 1967, quan inicia l'organització de cursos destinats a mestres sobre l'ensenyament de la música als més petits. Exercí de professora de l'Escola del Professorat d'EGB de la UA B del 1976 al 1992, any en què va deixar la professió a causa dc la seva delicada salut. Des del !977 i 11ns al 1984 fou membre de l'equip tècnic de l'Escola de Pedagogia Musical, Mètode Ireneu Segarra, tot dedicant la seva tasca a l'educació infantil. Des del 1985 al 1990 va ser promotora de l'Equip de L 12 44-1 ··S·"t.'·. . ~ · PANORAMA DIETARI D'UN CRÍTIC EN EXCEDÈNCIA La meva tesi Com l'afortunat personatge Pereira de la gran novel·la d'Antoni o Ta bucchi, sosté Batista que la millor m anera d'escrjur·e sobre música és la literatura.Per això valg haver de fer i defensar una tesi doctoral, que un tribunal em va qual ifi.car amb ben evolència cum laude. I per ANTONI BATISTA aig decidir fer la tesi quan ja començava a emblanquinar Ics temples. Pensava que calia un reciclatge prou dur, davant un moviment uniformement accelerat del temps on estancar-se és senzillament anar cndan·ere. El tema que vaig triar va ser la relació entre llenguatge verbal i llenguatge musical, amb èmfasi en la crítica periodística, perquè era una manera d'encaixar les dues disciplines que havien ocupat els meus estudis. i per solidificar intel·lcctualment la meva dedicació a aquesta compromesa pràctica dc la crítica musical. Després vaig triar directora de tesi, la doctora Amparo Moreno Sardà, perquè de la seva mà havia entrat a la carrera de Ciències dc la Informació, i perquè admiro la seva tenacitat acadèm ica i humana. Pins aquí, tot bé. L'embolic vacomençar quan un capsigrany que aleshores estava entre els que manegaven els programes dc doctoral de la Universitat Autònoma de Barcelona, va començar a posar-hi pegues. La meva gosadia educada dc replicar-lo em va costar que, tot i acreditar treballs dc recerca, experiència professional i uns quants llibres, cm fes anar a totes les classes de tots els cursos durant dos anys, talment com els que s'acabaven de llicenciar i tenien experiència professional i dc recerca zero. El nivell de coneixements no adquirits va ser més alt que el de coneixements adquirits. Tret d'honroses excepcions i algun professor que. en veure'm, em va enviar a casa dient-mc que presentés un bon treball sobr·c allò que la matèria versava. Van ser dos professors, només: els doctors Norbert Bilbeny i Llorenç Gomis. Llorenç Com is i Sanahuja va ser després el president del tribunal. Al seu costat , els doctors Berrio , Casassús, Lambea i Ramírez de la Piscina. Un tribunal suprem, que era una bona síntesi: Bcn·io, Casassús i Ramírez de la Piscina. bons teòrics de la comunicació en diferents vessants; Lambea, musicòleg V RMC 28g 14 446 surd i Codot no acabava d"atTibar, vaig agafar la tesi i la vaig matticular a la Universitat del País Basc, on la professió m'hi va portar molts anys. Em van dir ongi etorri, ço és, benvingut. just quan estava a punt de fixar la data de la "lectura" - tothom diu "lectura" però de fet la tesi no es llegeix-, va canviar l'equip de Ja UAB, i el nou director del Departament de Periodisme, el doctor Eugeni Gira!, em va citar per dir-me que li agradaria que la meva tesi fos defensada a la nostra Facultat. La tesi va tornar. Els bascos em van dir, ongi joan, bon viatge. aig defensar la tesi dos dies després d'enterrar el meu pare. M'hauria agradat que em veiés doctor, ell era summament intel-ligent però la guerra, el camp de concentració, la deportació, el general Moscardó i el governador Acedo Colunga no li van permetre una llicenciatura, tot i que no li van poder impedir assolir la saviesa. Li vaig dedicar un petit homenatge i quan el doctor Comis va pronunciar Cum laude, vaig mirar al cel mentre una llàgrima queia al terra. Em van acompanyar amics que, a part de pesar al meu endins, pesaven enfora. Vaig asseure al prosceni dues personalitats que representaven com pocs la música i el periodisme, el mestre Ros Marbà i Joan Tapia. El capsigrany i els còmplices van fer-se foned issos. Seguint Ja litúrgia acadèmica, que em dóna dret als ornaments de toga i birret, i a usar el títol de "doctor" quan el tuteig d'ofici em resulta abusiu, acabat l'acte vam anar a dinar a Can Ravell, la directora de tesi i el tribunal. S'hi va afegir un dels amics que em van acompanyar, en jaume Sisa, perquè segons ell, el seu sequaç Ricardo Solfa havia anat a una tesi a Ja Complutense i allà el cornut pagava el beure a tota la concurrència. Molts amics em van acompanyar aquell dia. Anoto el doctor Felip Cid, perquè gràcies a ell jo era a la Facultat de Ciències de la lnformació doctorantme, i no a la de Medicina. Amb l'ajut del doctor Cid, vaig descobrir que el meu regne era d'un altre món, fel de paraules i de sons. No oblidaré mai la seva frase a un incipient indocumentat de divuit anys que volia ser metge, comptat i debatut només perquè havia tingut la sort d'haver estat visitat per bons metges. Al primer treball que li vaig presentar, d'història de la Medicina, em va cridar al seu despatx i em va dir, segm i solemne: "Batista, pengi la bata blanca, i V LLORENÇ GOMIS del CSIC, i Comis una mica de cada cosa, exceJ.Ient periodista i melòman, i coneixedor de la música fin s i tot per via fam ili ar~ emparentat amb els musicòlegs Montserrat Albet i Joan Bolïll. Vaig conèixer Llorenç Comis a mitjan dels anys setanta. Dirigia "El Con·co Catalan", un bon diari, i la revista de pensament "El Ciervo''. Després, el vaig trobar a "La Vanguardia" com a finíssim editorialista. La seva rapidesa mental era brutal. Quan havia de fer un editorial sobre un tema que havia escrit jo, generalment qüestió basca, venia a veure'm a la meva taula, seia, prenia quatre notes i brodava el comenta1·i, assenyat sempre. prudent, però sense amagar mai res. Feta la feina. xerràvem de tot plegat però jo l'induïa a impartir-me docència. Fa al guió només per tal que s'entengui, no pas per manca de modèstia, anotar que vaig treure exceJ.Ient en totes les assignatures i matrícula d'honor en la tesina. Però, tot i això, és a dir, anar a totes les classes i obtenir la millor puntuació de la promoció, un altre individu, recolzat per uns altres individus, el capsigrany entre els quals, em van aturar la presentació de la tesi. Resultava que "allò" era més musicologia que periodisme. M'ho va etzibar per telèfon, ni tan sols citant-me, una tarda que jo era a Derry per entrevistar· Mart in McGuinnes, poca broma, que no era ministre com ara sinó un proscrit de l'IRA. Com que ja entràvem al teatre de l'ab- esmoli la ploma. Cregui'm." Luis Gordillo il·lustra l'edició del llibre de La funció i el sentit la temporada d'Òpera d'Amics del Liceu na vegada més l'entitat Amics del Lide la música ceu, personalitzada en la fi gura de Roper PERE ART(S a música té una identitat p ròpia com a vehicle d'art i de gaudi estètic. Pe rò, derivadament, té altres funcions paramusicals relacionades amb l'e ntorn social; per això convenciona lment tothom admet que hi ha una determinada música per a actes patriòtics o que afecten cada persona: bodes, festes diverses, etc. Fins ara sempre ho havia vist així; però en poc temps he experimentat dues excepcions sorprenents: a) En l'assistència a la cerimònia a un tanatori arran de la mort d'una persona fulminada per una malaltia incurable, allò que va sonar per l'altaveu no va ser cap melodia que suggerís algun signe d'espirituali tat o de relaxació; vaig quedar perp lex perquè allò que els altaveus emeteren fou el bolero Bésame mucho (només ho puc comprendre si aquella melodia havia tingut una significació especial per a la d ifunta i el seu marit). b) En una peregrinació a un famós santuari marià, durant el via tge amb autocar i per matar les ho res, s'hi projectaren pel·lícu lcs de vídeo i s'invità tothom a cantar alguna cosa; cadascú hi digué la seva amb més o menys èxit, però al tocarli el torn al capellà que comandava l'expedició, va cantar el bolero Sabor a ti (qui sap si recordant un antic amor, cosa perfectament legítima). Potser volia donar una imatge desinhibida de l'Església i un toc de pretesa normalitat amb un matís juvenil. Fóra bo que això no es propagués, a fi de no convertir la música en una funció decorativa sense connexió amb l'acte al qual serveix, perquè llavors la música esdevé un oxímoron, és a dir, una contradicció. I la música no es pot veure vexada atribuint-la a actes totalment diferents dels que li escauen, perquè cada música ha de ten ir la seva fina litat i el seu intè r pret adie nt, tan t en el contingut com en els intèrprets, que li han dc ser idonis (cosa que és absolutame nt bàsica, essencial i imprescindible s i és vol ser respectuós amb aquesta art nobilíssíma). Altrament, de seguir per aquest camí. potser acabarem cantant un rèquiem en un casament o vés a saber sí fins i tot Els Segadors en un bateig. L U sa Samaranch, ha publicat un esplèndid volum, que ofereix un recorregut per la temporada operística del Gran Teatre del Liceu a través d' una sèrie de treballs d'un notable nivell de qualitat i interès. Com sempre en cada edició. es recorre a la figw-a d'un destac-at artista plàstic. que ha confegit una sèrie de pintures que il·lustren els respectius capítols -o títols de les òperes- que configuren l'esmentada temporada. En aquesta edició el responsable és el pintor sevillà Luis Gordillo. un dels artistes plàstics espanyols més rellevants del moment. La versió original d'aquestes pintures s'ha exposat a la Galeria joan Prats de Barcelona. Com sempre i com s'acaba d'apuntar, hom ha confiat el matetiaJ escrit a un estol de coneixedors profunds de les obres -bona part d'ells vinculats a institucions docents internacionals-. ja sigui en qualitat d'intèrprets, musicòlegs. historiadors i literats, tot això vertebrat amb una estructura fixa que comprèn un corneotari introductori, un comentari musical. un escrit sobre el context, un altre sobre veu i vocalitat i. finalment, un darrer sobre discografia. Es tracta d'un aplec de material que té com a destinatari ideal l'afeccionat atent i inquiet, gràcies al qual hom pot endinsar-sc en uns superiors comprensió i coneixement dels continguts de cadascuna de les òperes programades. ~e z8g El Grup 21 presenta un cicle de quatre concerts ' estrena de Piccolo Concerto, el quart concert de cambra d'Agustí Charles. constitueix un dels aJ.Iicicnts més destacats de cicle de quatre concerts que acaba de presentar aquest grup específicament dedicat a la interpretació i promoció de la música contemporània. Altres manifestacions especialment interessants seran la primera versió a Espanya dc l'obra del compositor nord-americà )oseph Schwantner, Music of Amber, amb coreografia de la jove coreògrafa alemanya Julia Koch. La programació inclou així mateix un programa dedicat a una selecció d'obres representatives de compositors catalans de la segona meitat del segle passat, amb el colofó de La pell de brau de Narcís Bonet, sobre el poema de Salvador Espriu. El Grup 21, que el mes de juny passat va oferir un cicle de concerts didàctics celebrat a la Biblioteca jaume Fuster, aquest 3 de novembre pren part en el cicle Celebracions que promou la Fundació Caixa dc Catalunya, dedicada a Narcís Bonet. Hi intervenen el director del Grup 21, Peter Bacchus, i el compositor i director Salvador Brotons. El primer concert del cicle es va celebrar el dia 8 d'octubre a la Sala d'Actes de l'SGAE i el segon el dia 30 d'octubre al Teatre estudi de l'Institut del Teatre, concert realitzat en coproducció amb <tq ucst centre docent. El cicle fa un salt al 16 de gener amb un concert interpretat pel Pierrot Ensemble. que fonnen el que va ser nucli originari del Grup 2 1. El programa està format per les esmentades obres de Charles i Schwantner i pel Quintet d'Albert Lla nas. El concert se celebrarà al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona. Finalment. el dia 20 de gener. l'Auditori Eduard Toldrà acollirà un programa format per trios de Taverna-Bech. Copland, Gàsser i Thierry Escaich. L 15 4-17 DEL SEU AFFM. Sr. Ricard Gil i (maquinista en cap de La Locomotora Negra) ~e 289 Benvolgut amic: No sap com em va plaure veure'! damunt l'escenari del Palau dc la Música Catalana, comandant la big band La Locomolol·a Negra, en l'acte inaugural de la temporada de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música. }a deu saber que fins ara aquest esdeveniment sempre ba tingut per protagonista grans lïgmes de la música cata lana i internacional dc cail·e culte. Confesso que jo no tenia del tot clar el canvi i em penso que no estava sol en aquesta temença. Tanma teix, aviat vostès, aquesta setzena de components dc la família locomotriu no racista, es van apoderar de l'ambient, se'l van fer seu, i amb l'ajut inestimable de l'esplèndida Big Mamma van conduir l'acte per camins de gran consens de satisfacció ben explicitada en els intensos aplaudiments que van recrear-los. Feia temps que no havia tingut oportunitat d'escoltarlos; no puc negar que no sóc un addicte al jazz, malgrat els meus orígens terrassencs. Amb tot. és un gènere que quan l'he viscut, n'he gaudit molt: oimés quan ha estat jazz clàssic; el dels grans que han fet gran la història del jazz: Louis Armstrong. Lionel Hampton, Miles Davis, Bill Colemann, el nostre Tete Montoliu, Duke Ellington, Charlie Parker, Count Bassie, etcètera; jazz que també és el "seu". Encara que no en sóc cap expert, goso dir que no fonnen una banda tècnicament perfecta, però en canvi tenen una capacitat dc comunicació extraordinària: gairebé abassegadora. I crec que això val especialment a casa nostra. a Barcelona i a Catalunya. Virtut que en vostès sura fins i tot per damunt del caràcter tan directament vivid del gènere. No voldria equivocar-me, però crec que un CO!llponcnt força determinant és que es nota molt que disfruten -moltfent el que fan; que al cap de gairebé 40 anys de viatge, continuen bufant, teclejant i percudint an1b la mat~ix il·lusió juvenil de quan eren objectivament juvenils. Hi ha en Ja seva fonna d'actuar quelcom de sentit informal i esportiu a l'anglesa . Nascut el grup de manera espontània i en un context entre familiar i amical, mai no han transcendentalitzat més del compte la seva tasca i mai tampoc no n'han fet l'eix supervivencial de les seves existències. Hi ha una concreta dimensió d' amateurisme -en el sentit afectiu de l'expressió, en el d'aimadors- que traspua en cada compàs, en cada nota dels solos vibrants, en cada atac de swing. l això s'agraeix amb un plus afectiu, perquè, ho pot entendre, aquests valors sovintegen poc. Disculpi si m'abandono a un símil futbolístic tòpic, però em sembla que s'ho val: al llarg de les indicades quatre dècades dc presència continuada han esdevingut en l'imaginari dels afeccionats catalans al jazz, "més" que una banda de jazz. O potser s'han convertit en "la" banda o "la" big band de jazz catalana; la nostra absoluta i estimada, si cal en un sentit positivament patrimonial amb la propensió tan "nostra" a aquests tipus d'apropiaments. l això no s'aconsegueix dc manera deliberada; més aviat un hom s'ho troba sense buscar-ho; però això sí, no sense un munt de virtuts artístiques - i humanes- com a col·lectiu , mantingudes amb una enorme fidelitat al llarg de la seva història. I ara pe1meti'm un afegitó penúltim: si La Locomotora Negra és "més'' que una big band catalana, vostè és "més" que un membre més d'aquesta. I ara sí, el darrer: la seva identificada versió dc What a wonderful world no és possible sense un molt sentit afecte pel jazz. Del seu affm. Jaume Comellas IMPROMPTU per FRANCESC TAVERNA-BECH aig conèixer Ligeti en la seva darrera visita a Barcelona i me'n van quedar gravades, entre les moltes idees que va manifestar, dues: en una deia que calia acceptar que tot era possible de dir-ho o fer-ho d'una altra manera. I l'altra, més localitzada i concreta, en referirse a la seva pl'imera estada a Barcelona (en la dècada dels anys seixanta), va dir que el que més l'havia impressionat de la nostra ciutat era la planificació en quadrícula del Pla Cerdà del nostre Eixample. Ara, reflexionant-hi, és possible adoMr-se que les dues provenen d'un mateix principi, que és possible arribar a un mateix resultat per diversos camins, o sigu i que la creació és un exercici de llibertat! Cert. amb la quadrícula dels can-ers de l' Eixample, podem escolli r entre diversos itineraris per anar d' un punt determinat a un altre i, sempre que el nostre itinerari es mantingui dins d'unes mateixes coordenades, això no significarà invertir més o menys temps; ni tampoc la distància recorreguda. sigui quin sigui el trajecte, variarà substancialment. En certa V 16 448 L'espai de la música manera, Espai i Temps són dues nocions o conceptes que semblen conci liables i d'alguna manera en la seva relació és possible que el compositor hi trobi el mitjà per explicar les seves vivències amb llibertat i fora de les normes establertes. I és possible, com pensa Ligeti, que la música sigui, en certa manera, un temps suspès i d'aquesta manera s'obrin al creador nous espais a la seva imaginació. Fins a cert punt, l'obra seria com un espai o itinerari que transcorre en el temps i que seria conseqüència de la capacitat de la imaginació per simultaniejar i fins i tot globalitzar idees i a la vegada crear innombrables alternatives per continuar caminant. .. D'alguna manera, amb les idees i, naturalment, amb l'obra de Ligeti, la música va recuperar La capacitat per transgredir Ics normes del serialisme i fins i tot els postulats de l'aleatorietat, tot retornant la Llibertat, sempre complexa, de la necessitat de l'home per expressar les seves vivències, les seves idees ... El Trio Kandinsky En residència a l'Auditori Pau Casals l Trio Kandinsky enguany actuarà en residència a l'Auditori Pau Casals del Vendrell. En realitat serà el segon any en què es produeixi aquesta circumstància, després que el passat iniciés aquesta trajectòria, amb resultats molt satisfactoris que han portat a aquesta confirmació. En aq uest sentit, en l'acte de presentació, la regidora de Cultura de l'Ajuntament del Vendrell, Marta Tutusaus, remarcà el fet que la tasca de l'esmentat conjunt no es circumscriu al fet concertístic intrínsec, sinó que ajuda a fer créixer els alumnes dc l'Escola Pau Casals, alhora que lliguen amb l'esperit de Pau Casals, tot remarcant que aquest trio no sols interpreta obres sinó que rencxiona entorn de la música i la societat. Abans, Joan Colet, el director de l'Auditori Pau Casals, havia advertit que l'acció del Trio Kandinsky es projecta a alumnes de l'Escola Pau Casals i d'altres escoles i conservatoris de l'àrea tarragonina. Per la seva part, Emili Brugalla, en nom dels tres components del grup -J-\mparo Lacruz i Conado Bolsi-. va destacar que els músics, que viuen en el re1alme del boio, troben a faltar llocs on puguin fer les seves propostes i les pugui~ desenvolupar. Esmentà el fet que la Generalitat dóna suport a la figura delmús1c en residència. Alhora remarcà el fet que amb la iniciativa s'aconsegueix oferir activitat fora de Barcelona. tot compensant el buit que, al marge de les temporades estivals, acusa normalment l'entorn català fora de la capital. L'activitat d'aquest any inclou quatre concerts i activitats pedagògiques. El primer va tenir lloc el dia S d'octubre dedicat a la Segona Escola de Viena, amb obres de Schonberg, Zcmlinsky, Webern i Schubert. El segon concert es va celebrar ~I dia 19 del mateix mes dedicat totalment a obra de Joan Guinjoan. El tercer. el d1a 19 de novembre programarà obra de Brahms i Schumann; i finalment, el quart serà el dia 7 de desembre amb la col·laboració del clarinetista Ha1Ti Maki, amb un programa dedicat a Olivier Messiaen, que també inclourà obres de Benet Casablancas. E TANGENTS Dos musicals perJORDIMALUQUER J a sé que el tema d'avui és com parlar del sexe dels àngels quan encar? resten per escenificar òperes de Morera . .Pabissa, Pedrell. josep Soler 1. Salvador Pueyo, però un somnia en un país complet amb recursos sufic1ents per atendre la nonnalitat i revisar el passat per bastir de mane~a correcta la memòria cultural. El cas és que el recital de Marina Rossell al L1ceu va fer revi far antigues curiositats. ja es deurà tracta1· en algun altre espai d'aque~ta Revista, però vull deixar constància que, globalm~nt, amb una durada d.~­ na hora i mitja sense parar em va semblar un recttaJ excel·lent, ben eqUih: brat, amè, teatralment ben travat, ple de moments que ens van commo~r~ I amb una escena adient com per fer-ne, també, un bon espectacle telev1s1u. Entre moltes altres obres, la Marina ens va cantar Pel teu amor i La Santa Espina i ens va recordar que eren les cançons que havien queda~?~ ducs obres li riques que a l seu mome nt es van representar amb molt d ~x1t. Ara que s'han posat de moda els grans musicals en castellà i que els mus1cals cat~ lans intenten resistir l'a llau com poden, potser seria útil reprendre els mus1ca ls que al seu dia van ser famosos i que ens han deixat tan belles àries ja incorporades al repertori popular. Revisitats potser sabríem si son vàlids enc.ara. ¡ s i no, almenys podrien ser enregistrats en vídeo per a quan les gene.racJons futures es tornin a preguntar com devien ser. Les obres del ~estre R1b.as so: bre lletra dc Miquel Poal, i d'Enric Morera amb lletra d'Angel Gu1111era s'haurien de poder tornar a veure. Tal vegada la Diputació de ~arcelo~1a que. entre moltes activitats, fomenta el cultiu de la sarsuela. podna acolhr alguna proposta en aquest sentit. ARS SUBTILIOR Simon Johnson per XAVIER CHAVARRIA A mitjan octubre va fer quinze anys justos de la mort de Simon johnson, el qui va ser director de l'Orfeó Català durant quatre temporades al lïnal dels vuitanta. Va morir a Cardiff, amb poc més de cinquanta anys, i en un moment do lç de la seva vida profess ional i personal. Si mon johnson era un músic extraordinari, un músic dc cap a peus, i encara millor persona. Vaig tenir l'ocasió de conèixer-lo i treballar-hi, i estic convençut que va marcar definitivament la meva vocació musical, el meu amor a la música. I també he constatat que aquesta és la sensació de molts dels cantaires amb qui vaig compartir aquells anys a l'Orfeó. anys de descoberta, d'il·lusió. de creixement musical i també personal: molts d'ells són actualment exceHents professionals de la música i cap d'ells no ha oblidat el seu prodigiós mestratge. Esprimatxat però vigorós, tot nervi i energia, an1b aquelles faccions inequívocament britàniques i aquell somriure lluminós que s'encomanava a la música que dirigia. en Simon et feia viure la música d'una manera intensa, franca, més enllà de les notes: sempre buscava "la vida dc la música" ... ! Va agafar les regnes d'un Orfeó atrotinadet i el va rejoveni r. li va donar ales i un aire nou, un nou esperit, i va con fiaren una colla dejovencls amb molta formació acadèmica però pocs dots vocals: ell creia tant en la il·lusió com en l'experiència, era capaç de veure fruits en la llavor més escarransida ... I allí vam aprendre música de veritat, en majúscules. El seu gest no era un procligi de precisió, però les seves mans i sobretot els seus ulls deien infinitat de coses. Pura comunicació. Els mètodes tampoc no eren gaire ortodoxos: si calia. en ple assaig s'ajupia sota el piano de cua. es treia la sabata i tustava el terra per demanar un pianissimo encara més intens; o e ns feia portar la pulsació a l'espatlla del cantaire del costat mentre cantàvem, per aconseguir un ritme uniforme, únic (no us podeu imaginar que difícil és. però que prodigiosos en són els resultats!): i cent persones quedàvem connectades. cantàvem con una de sola. Poques vegades he viscut una sensació com aquella. Aquest home feia màgia, i ens tenia a molts el cor robat ... Durant tres estius vaig assisti r als cu rsos de d irecció que impartia a Hereford (ell també em va inocular el c uquet dc la direcció), i l'empatia i la veneració que li professaven els seus compatriotes era similar. En som molts els que ens considerem fills musicals d'ell, tocats per la seva passió i la seva bonhomja, i que el portem i el portarem per sempre més, ben endins. I®C zBg 17 ·1-19 COBLA Festivalers, però no tant per JOSEP PASQUAL / s una constatació que es repeteix cada any: malgrat la proliferació de festivals a l'estiu català, la cobla malda per la seva presència. Per qualitat musical, l'explicació no es fa gaire evident, i per tant sembla convenient analitzar e ls paràmetres en què es belluguen els festivals. L'especialitzac ió temàtica podria semblar e l motiu més directe, però per l'eclecticisme estètic amb què s'articu len la majoria, la inclusió hauria de ser fàcil. Per tant, les raons són d 'altres. És especialment dolorosa l'absència al Porta Ferrada perquè en e l seu origen la cobla h i va influir considerablement, mentre que al de Torroella frapa, atès l'arrelament de la formació instrumental amb la població. El seu festiva l es diu "de músiques", cosa que obre tant el ventall com el de Girona, on la cosmopolita (i cool) denominació de "músiques del món" hauria de fer-ne possible la presència (cal pensar que la cobla és "d'eixe món" o, si més no. d'aquest més que de cap a ltre). Només e l projecte artístic de Vilabertran sembla de difícil accés per a la cobla, mentre que a Cap Roig, Cambrils, Cadaqués i Canet sembla que mai no hi ha volgut comptar malgrat l'eclecticisme dels seus programes. La no inclusió sembla que respon només al criteri dels respectius directors artístics, i aquesta gairebé unanimitat hauria d'induir a la reflexió per part dels interessats (bàsicament, les formacions instrumentals mateix). La presència en festivals es redueix al Grec (amb una història fluctuant però més o menys lixa). Peralada (malgrat que conserva algunes dinàmiques que caldria repensar ) i el Vendrell i Sabadell (que incorporen la cobla amb normalitat). Analitzar les formacions que en prenen part introdueix altres e lements de reflexió, i en aquest sentit Peralada és un cas a part perquè la contractació no recau en el mateix festival. Al Grec hi pren part la Cobla Sant Jordi, mentre que als altres dos hi intervé la Cobla MeditetTània. D'aquesta petita anàlisi i tenint en compte com funcionen les coses en el sector festivaler, se'n podria deduir que, descomptat la Sant Jordi pel fet que al Grec és la cobla de casa, la Mediterrània és l'única que atorga una certa importància als púlpits de difusió que són els festiva ls i l' única que desenvolupa un projecte artístic en aquesta direcció. O s i més no, l'única que se'n surt. Per qua litat musical, la cobla hauria d'acced ir fàci lment a aquests aparadors musicals i, per les seves pecu liaritats, ho hauria de fer d'una manera inqüestionable. En altres llocs del món seria així, però alguna cosa falla. Resu lta fàcil trobar respon sabilitats a l'exterior i algunes podrien ser fonamentad es, però és probable que el desllorigador estigui en el mateix producte. Quan les propostes s'han estruct urat amb criteris homologables als de les propostes que sí que hi són programades, l'èxit ha estat diferent. Si més no, la Mediterrània (més o menys) i la Principal d'Amsterdam en altres àmbits, ho demostren. E l@C 289 Enregistrament d'obres de Josep Maria Ruera l Cor de Cambra del Vallès Oriental i el Cor Infantil Amics de la Unió enregistren aquest novembre un disc en el qual es recuperen peces inèdites del compositor granollerí Josep M. Ruera. El director dels cors, Josep Vila Jover, ha treballat amb la família del mestre per fer una selecció de música vocal que inclou peces per a cor de veus blanques, cor mixt, cor d'homes i tenor solista. També hi ha una peça que Ruera va compondre especialment per als cors d'Am ics de la Unió. El disc s'enregistrarà a l'Auditori de Bellavista (les Franqueses del Vallès) i el seu conti ngut es podrà escoltar en un concert que els cors fan aquest 16 de novembre al Teatre Auditori de Granollers. A més dels cors esmentats, participen en el disc el tenor Jordi Casanova i el pianista Joan Vila. L'empresa vallesana Estabanell Energia patrocina aquesta producció. E Joan Matabosch, president d'Opera Europa E l director artístic del Liceu, Joan Matabosch, acaba de ser elegit president de l'associació Opera Europa, en substitució de Bernard Foccroulle, director del Festival d'Ais de Provença. Opera Europa va ser creada l'any 200 I, com a resultat de la fusió de dues antigues associacions -European Opera Network i EuroiYJ,·ica- i aplega I 00 teatres europeus i festivals d'òpera, els qua ls es reuneixen periòdicament per debatre i posar en comú els projectes i les iniciatives dels professionals que es mouen en aquestes instàncies. Joan Matabosch n'ocupava el càrrec de vicepresident. El Gran Teatre del Liceu, entre el I 7 i 19 d'abril pròxjms organitzarà i acolli rà les properes Jornades de l'Òpera, un esdeveniment de caràcter extraordinari pensat com a fòrum europeu de l'òpera i en el curs del qual es debatran els temes de més viva actualitat que afecten la societat en relació amb el món de l'òpera. Celebrat ell Certamen Internacional La Fundació Caixa de Catalunya Guitarra Maria Luisa Anido E homenatja Joan Guinjoan de a Fundació Caixa de Catalunya ofereix un cicle de set concerts en homenatge a Joan Guinjoan. Ttndran lloc a la seva seu dc La Pedrera i s'hi interpretarà un ampli recull de composicions de petit format a cu ra de conjunts i solistes reconeguts. Es va iniciar el dia 15 d'octubre amb l'actuació de Grup Instrumental BCN 2 16 dirigit per Nacho de Paz, en un programa totalment del compositor de Riudoms en el qual destacava la primera audició a Barcelona dc Diferències. Aquest concert s'integrava dintre del Festival de Música Contemporània promogut pe r L'Audi tori. El segon també es va celebrar el mes d'octubre amb l'actuació del Trio Kandinsky amb el clarinetista Harri Miiki en la versió del Quartet per a la fi del temps de Messiaen, Passim Trio de Guinjoan i Estudi de proporcions de joan Riera. Encara durant el mes d'octubre, el jove pianista argentí Horacio Lavandera va oferir un programa dedicat totalment a Guinjoan. Ja entrat el mes de novembre actuaran el Quartet Diotima. el duo d'acordió format per lñigo Aizpiolea i lñaki Alberdi, el Quartet Minguet i I'Ensemble Recherche amb la soprano Salome Kammer. En aquests concerts, ultra obra de Guinjoan, se n'oferirà d'Eiliot Carter, Béla Bartók, Solia Gubaidulina, Ligeti, Stravinsky, Mestres Quadreny, Lutoslawski, Webem, Ravel. Benguerel. Zimmermann. Kurtag i Schonberg. L 18 450 ntre els dies 12 i 14 del proppassat setembre tingué lloc la primera edició d'aquest concurs celebrat a la ciutat argentina de San Lorenzo, organitzat per I'Asociación María Luisa Anido i I'Ateneo Cultural de San Lm·enzo. Hi van participar 50 guitarristes d'Uruguai, el Brasil, Xile i Argentina, i els guardonats van ser Fabian Cardozo (primer premi, Argentina), Alfonso Bekes (segon premi, Argentina) i Gonzalo Caceres (tercer premi, Xile) . El jurat era format per María Isa bel Siewers, Ricat·do Jeckel, Cecília Fornari, Gabtiel Paulochenka i Eulogio Davalos, que és el d irector fundador del Certamen Internacional deG uitan·a de Barcelona Miquel Llobet. Així, el guanyador Fabian Cardozo participarà en la V1 edició del Miquel Llobet, el novembre de 2009, i el guanyador d'aquest participarà en la segona edició del María Luisa Anido. PANORAMA Jordi Savall i l'O BC, noins destacats de la teinporada de Caixa de Terrassa ls concerts de l'OSC i de jordi Savall són esdeveniments destacats de la temporada de ballet i música que se celebra al Centre Cultural Caixa Terrassa. Aquest doble cicle és promogut per l'Obra Social Caixa Terrassa i se celebra al seu auditori alternant les dues especialitats. El cicle de ballet enguany celebra el vinti-cinquè aniversal"i. Iniciat amb uns pressupòsits estètics molt avançats, posteriorment s'ha inclinat més vers la concepció més clàssica -o més romàntica- i també pel ballet espanyol i pel flamenc. Per celebrar aquesta efemèride, i al marge d'una programació globalment d'interès notable, hom ha programat un esdeveniment de relleu especial, que va celebrarse el passat 19 d'octubre, amb la ballarina Tamara Rojo al capdavant d'un estol de grans figures, com el seu company al Royal Ballet de Londres Federico Bonelli, la parella que formen Shoko Nakamura i Ronald Savkovik del Ballet de l'Staastoper de Berlín, Natalia Domratxeva i Viktor lstxuv del Ballet de l'Òpera de Kíev, etcètera. Aquests artistes oferiran interpretacions de pàgines famoses del repertori romàntic. Posteriorment, hom ha programat la companyia de George Momboye, fomlada per ballarins de Costa d'Ivori. en una mostra de dansa africana, tanmateix no E exactament d'arrel folklòrica. El Ballet Imperial de Rússia portarà les essències del gran ballet tradicional amb la versió de la coreografia de Don Quixote obra de Marius Petipa. Alhora, el Ballet Reial de Dinamarca oferirà la vessant del ballet romàntic creada per August Boumonville amb algunes de les coreografies més conegudes de l'esmentat creador. En un context estètic totalment diferent, Tango metropo/is farà compliment exacte al seu títol. Finalment torna a Terrassa la Compañía Antonio Gades, que oferirà la versió de la coneguda tragèdia de Garcia Lorca Bodas de sangre, amb coreografia del mateix Antonio Gades. Tal com s'ha indicat, el concert que oferirà jordi Savall i el seu conjunt Le Concert des Nations constitueix la fita més rellevant de la programació musical, que compta amb un total de vuit concerts. El programa es titula '·Follies. fandangos i músiques nocturnes", i el configuren obres de Luigi Bocherini, Antoni Martaí i Coll i Charles Avison. Quatre concerts simfònics -un guarisme especialment elevat, segons el que és habitual- donen relleu a la parcel-la del gran format. Els dos ptimers els oferiran les dues fom1acions simfòniques barcelonines. Per una part, l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya dirigida pel seu titular, Eiji Oue, i amb el pianista Lluís Rodríguez Salvà amb un programa· Mozart (Concert per a piano núm. 24) i Txaikovski. L'Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu, dirigida per Alfons Reverté Casas, comptarà amb la col·laboració de la mezzosoprano Karine Deshayes en un programa Falla, Ravel, Dvorak. Per la seva part, la Reial Orquestra Filharmònica de Flandes, amb el violinista Yossif lvanov, oferirà un programa Txaikovski, Beethoven (Concert per a violí) i Sibelius. La programació simfònica la clou -i amb ella també el cicle-l'Orquesh·a Nacional de la BBC de Gal·les dirigida per 'Thierry Físhers i amb el pianista Louis Lortie, que oferirà un programa Ravel, Raklm1àninov (Concert per a piano núm. 3) i Beethoven. Toma al cicle el pianista tetTassenc Miquel Farré, un dels virtuosos catalans més destacats de la seva generació. Oferirà un programa molt fidel a uns autors dels quals ha esdevingut un especialista: Granados i Brahms, i també Beethoven, autor que obrirà el concert. Queda per esmentar la parceHa lírica. amb la titulada -Nit d'òpera: Puccini"', amb la versió d'àries i duets d'òpera amb les veus de Miki Mori, Maribel Ortega, Vicenç Esteve i Stanislas Arraez. A les acaballes de la temporada s'ofetirà la versió de Don Giovanni, amb un repartiment format pels participants al curs especialitzat que promou cada any Amics de l'Òpera de Sabadell. RRMC wc 289 UAuditori:Antiga, cicle dedicat al diàleg intercultural ' equip artístic que encapçala jordi Savall acollit a L'Auditori ha programat el seu cicle anual de concerts en la que serà la seva tercera temporada sota el signe del diàleg intercultural. Com sempre, aquest cicle p01ta el títol genèric d'El So Original, al qual s'afegeix enguany el sotstítol de ''Músiques en diàleg" en l'escaiença de la proclamació el 2009 de l'Any Internacional del Diàleg lntercultural. Tot això, afegit al fet que el mateix Savall ha estat nomenat Ambaixador per al Diàleg lntercultural per la Comunitat Europea, i amb Montserrat Figueres. Artistes per la Pau per la UNESCO. En aquest sentit, les cinc propostes vénen presidides per una voluntat explícita d'establir diàlegs entre cultures musicals diverses; es repartiran en quatre espais en funció de la seva idoneïtat amb els programes respectius: Sala Pau Casals de L'Auditori, Reials Drassanes, església del Monestir de Pedralbes i el Saló del Tinell. El primer concert (7 de gener, Reials Drassanes) es titula "Les rutes del món ( 1550-1750). Mestissatge i diàleg musical a l'antiga Ibèria i al Nou Món", serà a cura de la soprano Montserrat Figueras, La Capella Reial de Catalunya, el conjunt Hespèrion XXI i músics convidats de Mè- L xic. Oferirà un recull de músiques del Nou Món, en què es barregen les innuències de l'aportació musical espanyola d'arrel colonitzadora, amb l'assumpció que en van fer els pobles indígenes des de la seva personalitat. S'oferiran obres d'autors coneguts com Fletxa, Arañés, Femandes, Garcia de Zéspedes, juan Pérez Bocanegra i anònims amerindis, alguns dels quals en llengua quítxua. El diàleg que proposa el segon concert ( 18 de febrer, Sala Pau Casals) s'estableix entre els referents musicals de l'obra literària de Shakespeare i l'obra dels compositors Locke, Johnson i Purcell. Referents que en el seu dia va recollir de manera pràcticament exhaustiva Robert Schumann en la seva obra Dichtergarten für Musik. Una part d'aquests textos s'intercalamn recitats per l'actor josep Maria Pou. Serà interpretat per Le Concert des Nations amb Manfredo Kraemcr com a concertino i direcció dc Jordi Savall. El 21 d'abtil, la Sala Pau Casals oferirà ''El diàleg orquestral en el barroc concertant" segons que es titula, amb els Concerti a due cori -obra mai no interpretada abans a Barcelona- i una selecció de Concerti grossi de Handel en l'avinentesa de complir-se el 250 aniversari de la seva mort. La interpretació serà a cura del mateix anterior equip artístic i es tracta d'una coHaboració amb el XXXII Festival de Música Antiga de Barcelona. "Ninna anna·• i el subtítol de "'Florilegi de cançons de bressol antigues i modernes'' corresponen al quart concert (església del Monestir de Pedralbes). Es tracta d'un recull de cançons de bressol -diàleg mare-nadó- d'èpoques distintes de Byrd, Merula, Lorca, Falla, Part i cançons anònimes catalanes, gregues, jueves i portugueses. Les interpretaran Montserrat Figueras, Arianna Savall, Ferran Savall, Oris El Maloumi, Andrew LaWt·ence-King, Xavier Díaz-Latorre, Pierre Hamon, Michael Behringer, Pedro Estevan i Dimitri Psonis, amb direcció dc Jordi Savall. Finalment, el dia 9 de juny (Saló del1incll) s'oferirà el cinquè i darrer concert, amb el títol de "Mare Nostrum: espai de diàleg i diversitat" a cura d'Hespèrion XXI i músics convidats del MatTOC, Grècia, Israel i Turquia, amb cançons de trobairit:, romances sefardites. makams. planys, estampides i danses araboandaluses. És un concert vinculat a una exposició que se celebrarà al Museu d'Història de Barcelona, referida a les relacions de la capital catalana amb la Mediterrània. RRMC 19 451 PANORAMA La nova temporada de tardor de l'Auditori de Girona Dues temporades després de la seva inauguració, l'Auditori de Girona presenta una n odrida i eclècti ca proposta per a aquesta tardor, amb 41 concerts, realment completa i en la qual trobem grans estrelles, figures emergents, nous repertoris, risc, estrenes i producció pròpia. Des de la primera temporada ha estat un camí de creixem ent sostingut en el qualla qualitat i la rellevància dc Ics propostes s'ha anat consolidant. I per JOSEP JO_F_R_É_ __ _ A RMC 289 20 452 questa nova temporada, la direcció artística de l'Auditori ha con(egit la programació a partir dc quatre eixos fonamentals, com són la qualitat dels artistes i dc Ics obres programades, el paper de l'Auditori com a motor cultural, una programació variada que arribi a tots els públics i un treball en xarxa que permeti arribar a fer quallar Ics propostes. En plimcr lloc, cal destacar la presència d'artistes destacats, com Jessye Norman i Ainhoa Arteta. La gran cantant americana, acompanyada a l piano per Mark Markhan, es presenta a Girona cl4 dc novembre amb un programa que, amb el títol de "Les cim: estacions: estiu. hivern, primavera, tardor i l'ctcma estació de l'amor!". està ple dc referències a l'amor a través dc fragments dc Ics obres que l'han fet ser tan admirada arreu del món, com Vier Letzte Lieder dc Ric hard Strauss, Les Nuits d'été de Bcrlioz i els WesendonckLieder dc Wagner, juntament amb cançons de Wolf. Brahms, Mahler. Duke Ellington, Wcill, Schonbcrg, Berg i Messiacn. entre d'altres. La col·laboració amb la Galeria El Claustre farà possible gaudir el diumenge dia 7 de desembre d'un recital de la coneguda soprano guipuscoana Ainhoa Arteta, la qual, en companyia d'un dels corepetidors més destacats del moment, el pianista Malcom Martineau, oferirà els Tre sonetti di Petrarca de Liszt, Tres canciones sobre textos de Antonio Gala d'A. Garcia Abril, Cuatro lonadillas de Granados i cançons dc Fauré i Obradors . Al costat d'aquestes dues grans personalitats dc la lírica, s'han programat actuacions d 'artistes destacadíssims d'altres gè neres, com són Ron Carter, Rosario Flores, Dicgo "El Cigala", Raimon, Mariza o Albert Pla, que corrobora l'aposta permanent que es fa des de l'Auditori de Girona per la qua litat dels concerts programats, en què es combinen els grans noms al costat d'un repertori prou representatiu de la creació musical. Així, la tardor musical de Girona també és plena de sorpreses i descobriments, tot destacant-ne, entre d'altres, l'act1Jació per primer cop a Catalunya i dins del Festival dc Jazz de Girona del trio format per Aldo Romano a la bateria, Louis Sclavis als clalinets i Hcnri Tcixer al contrabaix, que presentaran African Flasd1back; l'actuació de la gran cantautora nord-americana Ani DiFranco; la seducció del trobador texà Micah P. Hinson, consolidat com una de les noves veus de referència del folk indie americà, i que presentarà el seu darrer treball discogràfic Micah I~ Hinson & The Red Empire Orchestra; o la inquieta i lluminosa Adtiana Calcanhotto, la veu brasilera més interessant del moment, que presentarà a Girona Maré, e l segon disc d'una trilogia dedicada a l mar. També, entre aquests "tresors amagats", s'hi troben Les quatre estacions de Vivaldi, que malgrat ser una de les pàgines més conegudes i celebrades dc la música que anomenem clàssica arribarà de manera fresca a l'Auditori dc Girona de la mà del grup Gli lncogniti el diumenge 30 de nove mbre. La violinista Amandine, a l capdavant del grup, ens presentarà aquesta obra, publicada a Venècia l'any 1725 com a part integrant de l'opus 8 (l/ cimento de/l'armonia e clel/'invenzione), en la seva forma inicial. com a llavor del que esdevindrà el concert per a solista modern: violí solista acompanyat d'un quartet de cordes i continu. L'Auditori de Girona aposta també per esdevenir un dinamitzador cultural del seu entorn. Amb 41 concerts, la més extensa que s'ha fet fins al moment, no deixa d'incloure propostes que involucren especialment l'entom gironí i català, tant pel que fa als creadors i als intèrprets, com al te ixit social. de les qua ls destaco les següents. La versió dirigida per Eduardo López Banzo de The Messiah, fiWV 56 deG. F. Handel, e n què amb un format participatiu i al costat del grup i les veus d'Al Ayre Español i la Coral Càrmina, els cors gironins tindran l'oportunitat dc cantar el dijous L8 de desembre dins del cicle Nadal a l'Auditori, cicle que, a més d'artistes com Rosario i Ainhoa Arteta, AINHOA ARTETA comptarà també amb la presència del London Community Gospel Choir (20 i 2 L de desembre), Gerard Quintana. I'OrquestTa simfònica del Vallès amb un concert dedicat a valsos i danses dels Sb·auss, un recital de sarsuela e l dimarts 13 de desembre a càrrec de l'Orquestra dc Cadaqués i I'Ensemble Athenea que, amb un programa que titulat "Somnis i pregàries d'Isaac el Cec", presentarà el dimatts 23 de desembre l'obra de l'any 1994 The Drearns and Prayers of Isaac !he Blind del compositor argentí d'ascendència europea Osvaldo Golijov ( 1960). U n altre aspecte interessant de la programació és la voluntat d'arribar al públic més petit, que en l'apartat de Concerts Familiars es podrà acostar els diumenges al matí a l'Auditori per gaudir d 'espectacles tan interessants com el de Cine mut i música en viu, La festa de la Nora o El poble de vent i fusta. Sembla. doncs -i com a conseqüència de la voluntat d'esdevenir un motor cultural per a Girona-, que la qualitat i el poder adreçar la programació a un públic molt ampli són els criteris que segu rament han influït am b més força a l'hora de tancar els concerts d'aquesta temporada. Així, Ja combinac ió de gèneres molt diversos (jazz, clàssica, poprock, flamenc, wold music, concerts familiars, entre d 'altres) fan possible crear l'hàbit de participar en l'oferta cultural (i lúdica) que s'ofereix des de l'Auditori de Girona. PANORAMA A PROPÒSIT DE ... La jove trompeta solista de l'OBC ireia Farrés El passat mes de setembre Mireia Farrés interpretava per primer cop amb l'O BC una obra escrita específicament per a trompeta solista. De fet, però, fa anys qu e aquesta jove bagenca defensa amb convicció una de les cadires més destacades de l'Orquestra. CARLES ROCHE: LA SEGURETAT I LA VELOC lTAT SÓN INGREDl ENTS "BÀSICS DEL SEU DISCUHS, TOT I QUE LA TRAEIX L'ESPEIUT DE LA DOCÈNCIA QUAN LI PREGUNTEM PEL 1\0L DE LA Tl\OMPETA E L'ORQUESTRA l LACO ~VEn­ SA ES CONVERTEIX, PER U• S MOl\IIE ITS, E U A CLASSE CO CENTRADA D'lilSTÒRIA DE LA MÚ- per ALBERT TORRENS SJCA . CAU E EL TÒPIC DE DIR QUE, DE NENA, - Sembla obligat començar demanantte per què vas escollir la trompeta com a iust:rument.. . -Al meu poble, Santpedor, hi havia un mest re -Ferran Cerdans- que ensenyava a tothom a tocar aquest instrument, fins al punt que van sortir-hi una vintena de trompetistes. Tenia una metodologia diferent: ensenyava la música a nivell integra l, hi passàvem moltíssimes hores i apreníem molts aspectes de la música a banda dc l'instrument. - Quan vas començar a veure que la trompe ta era un instrument poc habitual per a una noia? -Va ser molt tard, perquè a Santpedor hi havia moltes altres noies que tocaven la trompeta. Quan vaig decidir dedicar-me a la música i vaig marxar a estudiar als Estats Units, també n'hi vaig trobar. Per tant, per a mi era un fet totalment normal. En canvi, quan vaig tornar i vaig fer les proves per entTar a l'Orquestra dc Cranada, vaig veure que, de vint-i-cinc candidats, era l'única noia. l molta gent sc n'estranyava i m'ho feia notar. - Avancem una mica e n el temps. Com vas nr•·ibar a l'OBC? -L'any 2004, després de tres anys a Granada, vaig agafar-me un any d'excedència perquè cm venia dc gust tornar a viure a Barcelona. Llavors vaig començar a col· laborar amb l'Orquestra i vaig tenir la gran sort que a l cap d'un any s'hi va convocar la plaça de MAl NO S'HAUJUA IMA- RMC Gl AT QUE PODRIA TO- z8g CAR DE SOLISTA AMB L'OH.QUES'fRA DE LA SEVA CIUTAT. ] RECO I~ LX, SENSE VI':HGONYIJ:S, QUE TÉ ASSUMIT L'lMPACTE DELS ERRORS QUE PlJGUJ COMETLlE AMB UN INSTI\UMENTTAN SlNCER COM EL SEU. solista. -Quin és el pape r de la trompeta e n el repertori simfò nic? - La trompeta com a instrument el coneixem així des de final del classicisme. Abans es feia servir la trompeta natural, que aprofitava els harmònics naturals i, per tant, sonava una octava més amunt del que s'escrivia. Per això. avui dia es toca amb piccolo. perquè les trompetes naturals estan afinades a 4 15 llz i només es poden tocar al costat d'altres insu-uments o riginals. En el classicisme. solem tenir una part totalment percussiva, no melòdica. fins que apareix la plimera trompeta de pales, que imita el funcionament de les t rompes i és I'avantpassat de la dc pistons. Modernament, el paper de la trompeta cada cop és més destacat. En la música contemporàn ia, i sobretot en el jazz. s'està potenciant moltissim. -També tens temps de dedicar-te a la música de cambra. Què t'aporta aquest repertori? -L'interès em va sorgir quan era als Estats Units, on tenia la possibilitat de formar part de diverses fom1acions, com el quintet. Als estius, quan venia aquí. vaig començar a col-laborar amb la pianista Mercè Hervada. amb qui encara treballo. D'aquesta manera, quan encara no tenia feina enlloc. si ens sortien recitals, podia rodar un repertori que amb l'Orquestra no puc tocar. Actualment també formo part d'un altre grup amb metalls de l'OBC i l'Albert Cuinovart. En tots els casos, hi tinc un paper totalment diferent al de l'Orquestra. No sé dir quin m'agrada més ... -No podem obviar la teva faceta pedagògica a I'ESMUC. Com t' hi trobes? -Crec que l'ESM UC pem1etril canviar la concepció que hi havia fins ara dels estudis musica ls, que poden continuar essent secundaris per a qui fa una altra carrera, però que han de ser integrals per a qui només es vol dedicar a la música. Això no vol du· que passar per l'ESMUC sigui garantia de res. però sí que és important que existeixi aquesta infraestructura. 21 453 PANORAMA HO HAN DIT, HO HAN ESCRIT- - Oferim un enfilall temàtic sense connexió enh·e cada parceJ.Ia. Els CRITEels nostres cicles de concerts obre el recull amb dues opinions diferents: la d'un INTÈRPRET RECONEGUT i la d 'un expert així mateix de pes. En segueix el tema dels CRITERIS DE SUBVENCIÓ; tema actual pels canvis en profunditat que s' han produït fa poc al Govern català. La DEFENSA DELS DRETS D'AUTOR en un moment tan inestable com l'actual precedeix una assenyada consideració sobre un MODEL DE FESTIVALS D'ESTIU cada dia més dominant. Els DOS PRINCIPALS TEATRES OPERÍSTICS ESPANYOLS - LICEU 1REAL- rematen l'aplec en sengles referències d'un notable interès. RIS DE PROGRAMACIÓ PREVISIBLES en «I la veritat és que LA PREVISIBILITAT - fins i lot Martínez lzquierdo toma a l'atac amb Sibelius, Lindberg i Saariabo, com si a Finlàndia no hi hagués més compositors de vàlua- ÉS UNA DE LES XACRES DEL CICLE, per desgràcia com patible amb el gruix de la nostra vida concertística. Llàstima, perquè en anys anteriors Ei· ji Oue va incloure OBRES DE GRAN ATRACTIU, EN ESPECIAL PECES SIMFONICOCORALS. Ara ens haurem de conformar amb LOBéGéSANG. QUE DEU SER LA SIMFONIA DE MENDELSSOHN MÉS INTERPRETADA aquí segons les nostres esta· dístiques casolanes, i la ubiqua Novena dc Beethoven com un dels plats forts de Ics CELEBRACIONS DE LA PRIMERA DÈCADA DE VIDA DE L'AUDITORI. Si els dispendis d'uns Gurrelieder trigarem molt a tornar-los a veure, EL QUE sí QUE ES MANTÉ ÉS LA INFLADA DE PREUS per als programes amb cor o solista (no directo r) estrella. La vcri l<lt, dc concerts atTactius no en faltaran el curs que ara comença, el q ue, UN COP MÉS, TROBEM A FALTAR ARREU, ÉS MÉS COHERÈNCIA PROGRAMADORA, més originalitat i menys donar voltes a Ics mateixes obr es i autors. Algun any serà.» Xavier Ccs tcr, "Avui", 7 de setembe dc 2008. «Cal una ACTITUD UNA MICA MÉS ARRISCADA I AGOSARADA a l'hora dc - - . _ ... -¡¡I, programar les acti. vitats. [ ... 1 Al públic li cal una mica més GERAR dc curiosi tat per CLARET descobrir noves O· bres i nous intèrprets. Estem en un món mediàtic i LA GENTVAA VEURE ALLÒ DE QUÈ PARLEN ELS MITJANS D'INFORMA· CIÓ. No siguem tan avorrits d'anar a veure sempre el mateix.» Gerard Claret. entrevistat amb Lluís C lar·ct. Marta Porter, "Avui", 20 de setembre d e 2008. .\ ~·, ' 1'~ ~ ., ~ ~ 22 454 «ÉS NECESSARI UN EQUILIBRI I UN ORDRE EN L'ENTORN DIGITAL. [ ... )Segons I'IFPI (Federació Internacional d'Indústria Fonogrà fi ca). LES VENDES DE RE- PRODUCTORS MÒBILS VAN ARRIBAR ALS 120 MILIONS D'EUROS L'ANY 2006, i van duplicar així les vendes del2005. Els proveïdors d'lnternet van recaptar en el darrer any 33.700 milions d'euros a Europa en concepte de quota dc connexió i s'espera un augment del I O % l'any 2008. I PER AL 2010 LA DESPESA ON-L/Né DEL CONSUMIDOR DE MÚSICA DIGITAL HAURÀ SUPERAT EL 465.000 MILIONS D'EUROS, un increment considerable si es té en compte que el 2005 era de 600 milions d'euros, tal com s'exposa en l' informe d e la consultora Understanding&Solutions Limi ted. [ ...] en aquesta real itat L'AUTOR OBSERVA COM ELS INGRESSOS - EL SEU SOU, ELS DRETS D'AUTOR QUE U CORRESPONEN PER LA UTILITZACIÓ DE LA SEVA OBRA INTEL·LECTUAL- DISMINUEIXEN. i com no par ticipa dels beneficis que es produeixen en el canvi d el negoci físic a l'on-líne ... [ ... ] ELS INGRESSOS PER DRETS D'AUTOR PER SUPORT DISCOGRÀFIC HAN BAIXAT UN 9,7 o/o a l 'Estat espanyol I 'any 2007, igual que la recaptació de la còpia privada de to tes les entitats d e gestió a l'Estat, que ha passat de 73 milions d'euros el 2004, als 40 milionsd'eurosel2007.1 ... ] LAPREVISIÓ ÉS QUE LES DISCOGRÀFIQUES EXPERIMENTIN PÈRDUES PER VALOR DE MÉS DE 245.000 MILIONS D'EUROS, només als Estats Units, per la descàrrega il·lícita de música. Cal h·obar solucions per assegurar la creació i la producció culturals i GARANTIR L'AUTONOMIA I DIGNITAT DELS CREADORS I INTÈRPRETS. Un pas endavant són les mesures preses a França i Regne Unit amb l'acord tripartit entre Govern, titulars de drets i proveïdors d e servei s digitals, amb la fi nalitat de protegir el desenvolupament cultural i lluitar contra els infracc ions dels drets d ' autor! » Eduardo Bautista, en el sem inari organitzat conjuntament pel M inisteri de Cultura d e França i la Unió Europea sobre els continguts a lnternet. r... ] es basa en la « El MODEL AL·LUDIT conh·actació de figures d'èxit, malgrat que algunes semblen retornar d'un lloc passat. En nom d ' una hipotètica pluralitat, EN AQUEST MODa CABEN TOTA MENA DE GÈNERES, PERÒ SEMPRE QUE NO REPRESENTIN UNA APOSTA DE RISC. L'aposta sempre és a cop segur. No s'estimula la voluntat de coneixement, sinó el desig, sovint nostàlgic, de reconeixement d'una cosa sabuda. D 'aqu í, em pregunto QUÈ GENERA UN MODEL COM AQUEST? PASSATS ELS ANYS, QUÈ EN QUEDARÀ D'UN FESTIVAL [ ... ] a part del record d ' una nit agradablement viscuda? Q uè en qu ed ar à a part d'un cúmul de satisfaccions personals? No s'acaba de saber mai quar.~ts diners costa un festival d ' aquesta mena en què les entrades, per cares que siguin, sovint només poden cobrir una part del caixet dels artistes. En tot cas, AQUESTS DINERS NO HAURAN SERVIT PER CREAR UN NOU ESPECTACLE, per crear una nova obra o recuperar-ne d 'altres, per promoure nous artistes d'aquí o d'allà. I és així que L'ÈXIT IMMEDIAT POT SER EL FRACÀS DE DEMÀ, si no ho és d'ara mateix.» lmma Merino, "El Punt", 14 d'agost de 2008. «En les últimes setmanes s'ha anunciat, de fom1a no gaire canònica, que ni JESÚS LÓPEZ COBOS NI ANTONIO MORAL NO RENOVARAN els seus contractes dc d ir ector musical i director artístic del REAL Les bones pràctiques q ue d iu defensar el m inistre de Cultura semblen incompatibles am b la con tinuïta t d' un MÚSIC D'UNA SOLIDESA ADMIRABLE I UN PROGRAMADOR D'IMAGINACIÓ FÈRTIL.» Xavier Cester, "Avui", 5 d'octubre d e 2008. « EL MODEL DE GESTIÓ DEL LICEU ÉS BO i cal continuar així, però no és un model bicèfal, sinó tricèfal. Hi ha un deparlament artístic i d epartament un econòmic. LA FUNCIÓ DEL DIRECTOR GENERAL ÉS FER D'ÀRBITRE. Cal un director, i jo me' n sento, que sigui un bon gestor i que, sense ser un especia lista, SEMPRE HE ESTAT A PROP DELS ASPECTES CREATIUS I ARTfSTICS. És un model de direcció general que em sembla bo per al Liceu. l ... .l Vu ll posar en marxa u n CONSELL D'ASSESSORAMENT ARTÍSTIC QUE AJUDI LA DIRECCIÓ ARTÍSTICA i el teatre. És bo tenir un nucli petit de gent de 4 o 5 persones m és el director artístic i els t itulars de l'orquestra i el cor que en s puguin orientar i ajudar a RECUPERAR PARTITURES DEL PATRIMONI, ESTUDIARLES I FER-NE LECTURES CRÍTIQUES.» Joan Francesc Marco, director general del Liceu. Marta Porter, " Avui ", 5 d'octubre de 2008. 'Tiefland' o un eclèctic i brillant exercici de composició TlEFI.AND d'Eugen d'Albert. Petra Maria Schnitzer. Peter Seiffert. Alan Titus. Eva Liebau. Valery Murga. Alfred Reiter. Rosa Mateu. Julia Juon. Michelle Marie Cook. Dir. escènica: Matthias Hartmann. Dir. musical: Michael Boder. LICEU. 2 D'OCTUBRE DE 2008. per J. Comellas o anticipàvem en l'habitual comentari previ i així va ser: la versió dc 'liefland va oferir un tot notabilíssim de satisfaccions en els espectadors, correspostes amb generosos aplaudiments. Un cert clima de prevenció davant el desconegut -o el poc conegut- aviat es va esvair i d'aquesta manera la rept-esentació va caminar vers una resposta final eufòrica. amb l'excepció - no pas sorpresa- de la pat'Cel·la dramatúrgies. En tot cas. aquest bosc considerat en si mateix de manera tan esponerosa, no ha de negar la visió d'uns arbres -i aquí la metàfora s'inverteix-. malaltissos en arrel i que equilibren la visió més exacta del que es va esdevenir. I aquests arbres - que de l'et formen un bosc dintre del bosc-, tenen a veure am b una partitura tan dicaç des del punt de vista de la capacitat de transmetre una aproximació fidel dc l'argument i crear espectacle líric, com ob- H jectivament impersonal. Eu gen d'Albert, persona d'una cultura musical important - i d'un ofici notable, com ho demostra el seu diversificat opus-, al Uarg de Ja seva complexa trajectòria va beure de diverses fonts en una època per altra part tica en con-ents estètics. Una obra de base tan potent com Terra baixa li permetia diferents opcions i la seva va ser centrar-se en el context naturalista original. però sense desvincular-se de lligams clarament wagnerians; lligams presents en la instrumentació, en l'ús del leitmotiv, i d'una manera molt perceptible en el tractament vocal. La dialèctica que s'ha establert tòpicamenl a redós d'aq uesta obra entre vedsme i wagnerisme, en aquest aspecte no admet ambigüitats. En tot cas, que quedi clar. insisteixo en això, que aquest lot plegat no afecta ni la bellesa intJínseca de l'obra, ni la seva coherència intema -dintre ció de l'home per l'home. de la confrontació entre món ideal i real, i tots els etcèteres que petmct la rica complexitat de Terra baixa. I cn!Tant en l'anècdota, no a-significativa, el tractamen t dramatúrgic de les tres dones que representen el poble, gairebé delictiu. Per fortuna es va gaudir d'una interpretació majesALAN TITUS I PETRA MARIA SC HNITZER tàtica: Petra Matia Sclmitzer -que can-ega amb el de la incoherència apuntada-, pes més gran de l'obra-. Peter ni la Ouïdesa de tot el discurs. Seiffert i Alan Tttus van donar Però sí que afecta la consideració d'obra gran o afecta el als seus personatges una grandesa difícilment superable. geni. La dramatúrgia de Matthias Matís i força, energia i subtiHartmann és de les que nelesa. finor i potència, van ser cessita un manual d'instrucgraduats amb una exactitud poètica admirable. La gra ta cions, si pot ser que no sigui sorpresa va ser la jove sopratan difícil d'entendre que alno austríaca Eva Liebau, que hora no en necessiti un altre. I va rendi bilitzar bé al seu favor sobretot que no faci fa lta que les seves agraïdes intervenl'espectador hagi d'empassarse feixucs tractats de filosofia cions. Michael Boder també va fer el mateix amb una matèria i dotzenes de produccions ciprimera fins a cert punt connematogràfiques i novel·les fortable. que va conduir amb més o menys emparentades amb el tema de la dominaautoritat. I®C 289 ------------------------------------------------------------------------------------------------- Tortosa reviu l'esplendor del seu barroc musical HARMONIA Da. PARNÀS. Dir.: Marian Rosa Montagut. Música barroca a la Verge de la Cinta. CATEDRAL DE TORTOSA. 5 DE SmMBRE DE 2008. per X. Ch. rganitzat per la Reial Arxiconft·aria de Santa Maria de la Cinta i amb motiu del cinc-cents aniversari de la institució de la lesta de la patrona de Tortosa, va tenir lloc un concert que revivia una bona mostra del patrimoni musical dedicat a aquesta Verge, compost durant la primera meitat del segle XVIII, l'època dc màxim esplendor musical i devocional a la seu tortosina. Música vocal i instTumcntal, villancets, motets, salves i himnes d'autors com O josep Escorihuela, Manuel Paradís o Lluís Torres que, tot i la seva vàlua, ban estat oblidats dura nt més de dos segles. Un repertori iJ1èdit recuperat gràcies a la tasca de recerca i investigació de fonts documentals i musicals que ha dut a terme la musicòloga Matian Rosa Montagut, la directora i fundadora d'Hatmonia del Pamàs, un conjunt especialitzat en música antiga, fundat fa cinc anys, que toca amb instruments originals i cd tetis històtics, i format per joves músics catalans i valencians, intèrprets tots ells d'altíssim nivell. El so instrumental és clar i molt equilibrat: hi destaquen les xeremies de Daniel Carbonell i Joaquim Guerra. els sacabutxos de Jordi Giménez i Xavier Banegas; magnífics també els dos violins, jorge ji méncz i Cristian Bcnito. El cor, format per vuit veus, va mostrar un so precis i polit en totes les seves in tervencions. I l'equip de solistes també va ratllar l'exceJ.Iència: les sopranos joana Llabrés i Elisenda Arquimbau, la contralt Marta Infante. comodíssima i brillant en aquest repertori i aquest esperit musical, i el tenor josep Pizarro, de veu vigorosa i convincent. Però la veritable artífex d'aquest concert va ser la directora Marian Rosa Montagut, una jove musicòloga i intèrpret que va demostrar que sap perfectament què té entre mans: com a investigadora coneix a fons el repertori, però el seu treball va més enllà dc l'arqueologia musical i ha sabut imprimir a aq uestes obres la sonoritat. els cri teris i l'atmosfera justa per fer-lo reviure amb tota fidelitat i amb el màxim esplendor, i convertir-lo en un producte concertístic atractiu i de qualitat. El públic tortosí també va estar a l'alçada i va omplir de gom a gom la seva catedral, admirat i enorgullit del seu patrimoni musical. 23 455 Pont Mozart-París a mida de Zacharias (solista de I'OBC) i Natalíe Chec (concertino invitada en diversitat d'ocasions), van acaparar el pmtagonisme del darrer concert simfònic del Festival Mozart d'enguany. Mireia FarTés va demostrar el talent que repetidament evidencia amb Ics seves actuacions dins el tutti amb la interpretació del Concert per a trompeta i orquestra de Haydn, una obra dc gran demanda virtuosística, pertanyent a la darrera etapa del compositor austríac. Aquesta pàgina escrita en la brillant tonalitat de Mi bemoll requereix exteriorització, sonoritats btillants, fortalesa de so: en definitiva, una segure- tat que reflecteixi l'optimisme que en tot moment irradia el sentit musical de l'obra. Fan-és va ofetir-ne una versió d'acord amb aquestes premisses, i a més amb un sentit de la musicalitat i un bon gust en el fraseig que ens permetia endinsar-nos en el sentit clàssic associat a Haydn. D'altra banda, Natalie Chee va interpretar una perla mozartiana com és el Rondó en Do major, escrit a Viena l'abril de 1781; la mateixa estructura de l'obra implica constants diàlegs entre solista i orquestra. tol sota una música que irradia un bon humor encomanadís. Chee va oferir un Mozart optimista, obert, lluminós, uns aspectes fonamentals per assolir la dimensió musical d'aquesta obra breu però d'una musicalitat immensa. El programa va tenir com a complement la Simfonia París, en què I'OBC va mostrar bones maneres quant a compenetració entre seccions, claredat de sonoritat i fluïdesa melòdica. però amb moments d'un excés d'atenció a la quadratw·a forma l que restava fluïdesa a la versió. Un bon treball orquestral corroborat amb les Cinc peces infantils que integren Ma mère l'oye de Ravel, una obra magistral d'orquestració, excessivament rígida quant a la interpretació escoltada, però d'una objectivitat que permet ia gaudir de les textures orquestrals que l'autor francès va palesar en aquest viatge per a contes infantils com La bella i la bèstia o En Polze/. butxaca va ser la trompeta de Carles llerruz en les seves intervencions de la magnífica Commemorativa de Manuel Ohra que van fer les funcions de tast del punt àlgid del concert. El trompetista va oferir una sorprenent versió per a cobla arranjada per ell mateix d'El carnaval de Venècia de Herbert L. Clarkc, i va glaçar el públic amb la insultant facilitat amb què va abordar una quarta variació en què el virtuosisme es va compaginar amb la dolçor de l'expressivitat que li va atorgar. Malgrat aquests moments estel·lars, la batuta dc Xavier Pagès va maldar per estructurar un conjunt que semblava desmotivat i que no va donar gaires mostres de la fèrria connectivítat a què té acostumats els seus incondicionals. La complexitat de la sardana Xaloc de Jordi Molina i la delicadesa del Volerany de Manuel S. Puigferrer van resultar especialment difícils de sortejar, mentre que amb De nit a( poni de Sant Agustí de Francesc Cassú , la Cobla va aconseguir af1orar un tast del millor de si mateixa. Centenali obliga, el programa oficial el va tancar la postal simfònica Ofrena a Manuel Saderra de Joan LI. Moraleda. mentre que el programa real el va tancar la pi'Opina de Somni. la sardana emblema dc Manuel S. Puigferrer. FESTTVAl. MOZART. OSC. Christian Zacharias, piano i director. Ra· vel: Le tombeau de Couperin. Mozart: Concert per a piano núm. 17, "Obertura" de Les noces de Fígaro. Poulenc: Sinfonietta. I OSC. Mi· reia Farrés, trompeta. Natalie Chee, violi. Dir.: Christian Zacharias. Ravel: Ma mere l'oye. Mozart: Simfonia núm. 31, "París"; Rond6 per a vio/f i orquestra, K. 373. Haydn: Concert per a trompeta i orques· fra en Mi bemoll. L'AUDITORI.l9126 DE SETEMBRE DE 2008 (RESPECTIVAMENn. per Lluís Trullén ' edició del Festival Mozart d'enguany, que com ja és tradicional obre Ics portes de la temporada de l'O BC, ha portat com a títol "Mozart a París''. lot integrant un conjunt dc pàgines del compositor salzburguès, les quals s'han alternat en els programes simfònics amb obres dc Poulcnc i Ravel. Un pmgrama fet a la mida del director musical del Festival, Christian Zacharias (que recordem-ho va fonnar-se a París amb Vlado Pedemuter i que sempre ha manifestat a nivell pianístic una especial predisposició cap al reper1ori francès). en què el neoclassicisme de Poulenc i la subtilesa d'orquestració dc Ravel configuraven al costat de la perfecció clàssica mozarliana una combinació dc gran originali tat. En el concert inaugural, Zacharias va actuar com a solisla del Coucerl per a piano 11LÍ111. 17 dc Mozart, en una versió prodigiosa quant a la claredat de sonoritat. la precisió de l'articulació, l'exposició de Ics idees que nucixcn a les seves mans amb subtilesa i refinament. Zacharias cuida fins L ~e 28g a l'extrem el desenvolupament f01mal de les obres (amb una clara articulació de les diverses parts temàtiques) i els motius musicals que integren cadascuna de les precises pinzellades melòdiques mozartianes; en definitiva, una atenció al conjunt global i a la particularitat que té com a resultat una nuïdesa musical sempre d'acord amb els cànons de proporció clàssica que emmarquen aquest Concert escrit per Mozart a Viena el 1784. L'Orquestra, en el decurs del programa va oferir moments de gran solvència, més concretament en la brillant interpretació de !"'Obertura" de Les noces, però li va mancar colotisme i més realització dels matisos en les obres de Poulenc i Ravel, dhigides sota un concepte excessivament atent a nivells tècnics i fonna ls per part de Zacharias, en detriment d'un color més suggerent. Un concert d'un programa summament atractiu, inici de la temporada simfònica de l'Orquestra. Dues solistes vinculades estretament a l'Orquestra, com la trompetista Mireia Farrés Mercè en cobla COBLA SANT JORDI. Dir.: Xavier Pagès BAsrucA DE LA MERCt 24 DE SETEMBRE DE 2008. per Josep Pasqual ~------------------------- o són gaires les propostes dc caire simfònic del programa de La Mercè. i per tant cal celebrar que aquesta faceta compti amb un concert dc cobla. La Cobla Sant lord i en la seva faceta "Ciutat dc Barcelona" i amb una formació gairebé de circumstàncies que anunciava alguns dels canvis nominals de la propera temporada, va oferir un programa eclèctic en què N 24 456 no va oblidar un petit homenatge a la marededéu amb la sardana Als peus de la verge de Conrad Saló, en què va destacar la integració sonora de la tenora d'Enric Ortí i el fiscorn de losep Moliné. En la faceta interpretativa, Ortí també va destacar en la commovedora versió de la romànticament continguda Pel fill que 110 vindrà de Ramon Serrat. però qui va posar-se el públic a la MIREIA FARRÉS NATALIE CHEE Els estudiants Ana María Valderrama i Gustavo Villegas s'estrenen a El Primer Palau E lla, violinista, és nascuda a Madrid, l'any 1985; alumna de Zakhar Bran i Iu ri Valguin a la Escuela Superior de Música Reina Sofía i, actualment, també estudiant de l'ESMUC. Va guanyar l'última edició del certamen Intercen tros I Melómano (millor intèrpret i millor instrumentista de corda), celebrat el mes de desembre passat, a Madtid. El segon premi d'aquest concurs va ser per al ~lautista Gustava Vi llegas, deixeble de Vicenç Prats a I'ESM UC. Amb només 19 anys, aquest jove instrumentista valencià ha estat seleccionat entre més d'un centenar d'estudiants per entrar al Conservatori Nacional Superior de Música i de Dansa de París. És allí on el trobarem els propers anys: fent, això sí, una parada obligatòria al Palau de la Música per compartir escenari amb l'Orquestra Simfònica del Vallès en el que és, també per a ell, el seu Primer Palau. Conversem amb aquests dos estud iants de l'ESMUC minuts abans de sortir a l'escenari. El marc: el concert que va tenir lloc el dimecres, 8 d'octubre, a dos quarts de vuit del vespre, sota la direcció dc Salvador Brotons, i que va servir per presentar també el pianista Antonio Galera. per RUT MART(NEZ 2 - Primer Palau per a tots dos ... Com valoreu aquesta experiència? - AV: És un privilegi i una fita per ella mateixa. El lloc és esplèndid. sens dubte. -GV: La veritat és que ens fa molta il·lusió poder partici· par en un cicle d'aquestes característiques. - Molt breument: com ha estat l'elecció del repe1·tori que tocareu? -AV: En el meu cas. vaig fer diverses propostes dc programa i d'entre totes, els responsables del cicle es van decantar per al Concert per u 11iolí i orquestra núm. I. en Sol menor. op. 26. dc Bruch: una obra prou coneguda que permet al violí solista mostrar els seus recursos. - GV: Pel que fa a mi, ens hem decantat per una obra de Salvador Brotons, en concret, pel seu Concert per a flauta i orquestra, op. 72. El fet que sigui el mateix Brotons qui la dirigeixi és un incentiu bàsic per a programar-la. I és, a més de difícil, una obra molt bonica. Em fa molta il·lusió poderla tocar amb ell al capdavant. - Dins l'o ferta concertística actual, trobar un cicle de les característiques de l P ri mer Pa la u no és fàcil. Q uè en penseu ? -GV: La veritat és que fan falta cicles com aquest. Per raons prou òbvies: cal donar oportunitats als músics joves i potenciar l'aprenentatge que es deriva d'un concert absolutament professional com aquest. - AV: Hi estic d'acord. Tocar aquí, al Palau, és com un somni. - En quin moment de la vostra formació us t1·obeu ? -AV: En el meu cas estic compaginant la formació al Reina Sofia i a I'ESMUC. En el primer d'aquests centres estic totalment concentrada en l'estudi de l'instrument: per a mi és un honor poder seguir els consells de persones del talent i la trajectòtia de Zakhar Bron i Juri VoJgujn (aquest últim, també professor dc I'ESMUC). Amb tot, intento que l'estudi es complementi sempre amb una activitat professional prou intensa: és a dir, toco sempre que puc. intento fer concerts. ACTUALITAT i{j.l,iiJj En aquest sentit, sí voldria dir que properament tocaré amb l'Orquestra del Reina Sofía a les ordres de Zubin Mehta. Em fa molta il·lusió i crec que serà un pas molt important en la meva carrera. - Sens dubte ... Una carrera que, podríem dir, enfoques en base a un projecte com a solista? -AV: Bàsicament sí. És cert que, si més no fins al moment, tot el que he fet ha ana t en aquesta línia: en la de potenciar el vessant com a solista que va molt lligat a un instrument com el violí. Però estic oberta a tol. També m'interessa, lògicament, la música dc cambra. Però per fer quaJsevol tipus de repertori i treballar amb tot tipus de conj unts (des de petits grups a grans orquestres) el més important és dominar l'instrument. Per això treballar fins a l'obtenció d 'aquest domini tècnic és ara per ara la meva prioritat. - 1 en el teu cas, Gustavo, any de canvis ... -GV: Certament. El fet de ser acceptat a París el visc com una oportunitat única i com el motor que empeny. que propicia, el començament d'una nova etapa encara molt recent però esperançadora. Dc moment, combino els meus estudis al Conservatori dc París amb I'ESMUC. - 1 com va? -GV: Perfecte, millor impossible. De debò, estic molt il· lusional. Intento tenir una mica de perspectiva i parti r del treball d iari, dc la constància, sobretot perquè a París. si més no inicialment. tinc previst d'estar-m'hi cinc anys. 1 els vull aprofitar al màxim. - Per què París? -GV: Bufffff. .. (Somriu). Per tot: perquè és el bressol de la flauta. una gran ciutat. culturalment. musicalment, a tots nivells. Per l'autèntic mestratge que hi ha allí. Penso, és clar, en el cas de Vicenç Prats i el seu rol com a solista de l'Orquestra de París. Ho tenia força clar, vaja. - 1 en el cas de l'A na, quin és el model, el tipus d' aprenenta tge que més t'interessa? -AV: De fet, el que més conec és el que he treballat aquests últims cinc anys: l'Escola Russa, que crec que és molt bona i t'ajuda a formar-te tècnicament d'una manera excepcionaL Després, cal complementar l'aprenentatge amb d'altres tècniques. Hi ha moltes coses interessants que hauré d'anar descobrint de mica en mica. -T'has pla ntejat anar-hi, a Rússia, per ampliar la teva formació? -AV: Tinc clar que vul l viatjar i aprendre. ja sigui a Rússia o en algun altre país. Com et deia , espero segu ir estudiant però encara no tim; prou clar on. - Objectius a curt tennini, per a tots dos? -AV: (Silenci) ... Tocar amb Z ubin Mehta ja em sembla tot un objectiu! -GV: En cimeu cas, anar col·laborant amb diverses orquestres i a fina ls d'any. el desembre vinent. participar en l'homenatge que s'organitza en memòria del flautista i pedagog Alain Marion. Serà un honor poder-hi participar. 3 i{j.\(ilj ARTICLE Un nou patrimoni inèdit a preservar per JORDI SOLER I SALA urant els últims anys hem pogut viure l'anibada de l'era digital al panorama musical actual, i hem observat una transformació dels mecanismes tradicionals a l'hora de publicar un treball discogràfic. Molt del material sonor existent ja no el podem trobar en un suport físic com pot ser un disc compacte, una cinta de cassette o un vinil, sinó que apareixen en arxius d'àudio dintre d'un món virtual immens: internet. L'experiència que us presentaré a continuació s'inicià I"any 2007 durant el meu últim c urs a l'Escola Superior de Música de Catalunya. La tasca a realitzar formava part del Pràcticum dc Musicologia. unes pràctiques relacionades amb aquesta disciplina que es du en a te rme en una institució externa a l'escola. Un dels meus interessos personals se situa en el món de la gestió i !"edició musical. com és per exemple la funció del Dipòsit Legal. Aquest Dipòsit és necessari per a la publicació de qualsevol producció (lli bres, revistes, discos ... i partitures. amb un patrimoni històric molt valuós) i en el nos tre cas, de qualsevol enregistrament sonor. Així doncs, el Dipòsit Legal és una competència de la Generalitat de Catalunya, ges tionada directament per la Biblioteca dc Catalunya que té com a Cinalital recollir i preservar el conjunt de la producció cultural editada sobre un suport com els ja esmentats. D'aquesta manera. nosaltres com a investigadors i ciutadans tenim accés a totes aquestes publicacions a través de la mateixa Biblioteca, les diferents Biblioteques Provincials catalanes i la Biblio teca Nacional d'Espanya 1. Una vegada s'ha publicat tot aq uest material, la Fonoteca és l'estament e ncarregat de recopilar, tractar i difondre tot el material sonor i audiovisual que prové del Dipòsit Legal. A més. també gestionen tot el material sonor que els aníba a través de donacions i fons d'altres institucions, com per exemple el de Ràd io Barcelona o els enregistraments ori- 1 D 4 ...,_ , ...... ...,.=-'"........._ ·- uu..-.. ,___,.... ·- ·---- ................. ______ , ._. f......,. I CIIIM.~ ~,0.. 1 . ..... . JiMIIIoUII . . . ....._.. ~ ........ H ....,................., "' • C: 1t ll f 4; " I I o; ~ • ' ginals del segell discogràfic Concèntric. La Fonoteca va aparèixer l'any 1995 i té un gran fons de documents sonors, des dels antics cilindres de cera fins als actuals DVD. Voldria destacar en aquest punt a la responsable de la Fonoteca, Margarida Ullatc, qui ha estat La supervisora de la institució acollidora del Pràcticum i qui em va ajudar en tot moment en la tasca que vaig dur a te1me durant les pràctiques en aquesta institució. Amb tot això doncs, cal tenir en compte que amb l'arribada d'internet i sobretot dels arxius d'àudio com ara l'mp3, les produccions musicals ja no requereixen És una primera . ' . en expenenc1a el camp musical recollir digital: .I recuperar material sonor inèdit a internet sense suport fisic. O '0 • • t • t' • a "": d'un suport tangible. J per si no fos prou, per a difondre aquest nou patrimoni mus ical ja no és imprescindible fer-ne una publicació discogràfica tal com s'ha entès tradicionalment, tenint en compte que en molts casos tenen una qualitat musical d'un nivell extraordinari. Per tant, d'aquest nou patrimoni musical existent. el Dipòsit Legal i en conseqüència tots els organismes dc la Biblioteca de Catalunya no en tindrien accés i no en quedaria constància d 'aquesta riquesa cultural que s'està produint al nostre país. onada aquesta situació, l'any 2005 s'inicià el projecte Padicat (Patrimoni Digital de Catalunya) en el marc de la Biblioteca de Catalunya, encan·egat de capturar, processar i fer accessible les produccions en fotmat digital de tots els àmbits: del món cuJtmal, c ientífic, educatiu. etc., d'una manera sistemàtica. Com que aquest procés de capturar pàgines web és complex, el projecte compta amb la coJ.Iaboració tecnològica del Centre de Supercomputació de Catalunya (CESCA) i el suport de la Secretaria de Telecomunicacions i Societat de la Informació de la Generalitat de Catalunya (STSI). En d'altres països també existeix una consciència sobre aques ta situació. amb pro- D l ARTICLE ifj~. liifj l 1 jectes similars com l'australià Pandora o el suec Kuhurarw3, fet que fa que Catalunya se situa als llocs capdavanters dels països més desenvolupats en matèria de preservació digitaJ2. Amb la meva descoberta d'aquest projecte digital, amb Ci ro Llueca com a responsable del Padicat, Margarida Ullate com a responsable de la Fonoteca i Sílvia Martínez com a professora del Pràcticum de I'Esmuc vàrem decidir realítzar un treball conjunt entTe aquests dos organismes de la Biblioteca de Catalunya, intentant poder realitzar una primera experiència en el camp musical digital: recollir i recuperar material sonor inèdit que podem trobar en pàgi nes web i que no es troben en un suport fís ic. Dit d'una altra manera. si desenvolupem aquest projecte tindrem la possibilitat de consultar diferents pàgines web que el dia de demà no existiran i que contenen enregistraments sonors interessants per al nostre patrimoni cultural i musical. De fet, hi ha formacions musicals que cada any elaboren una nova gira de concerts, noves cançons i nous dissenys web que són diferents al dels anys anteriors i que per als investigadors és molt interessant disposar d'una captura d'una pàgina web, i d'un moment en concret. Amb tot aquest context, va arTibar el moment de plantejar sobre el paper els prime rs objectius de les pràctiques. En primer lloc calia realitzar una cerca per trobar materia l musical inèdit a intemet. Va ser necessari conèixer el catàleg propi de la Biblioteca, conèixer aspectes més específics del dia a dia de la Fonoteca com per exemple la cerca per matèria i els codis LEMAC de catalogació, i conèixer a fons el sistema del Dipòsit Legal, per comprovar si la Biblioteca té coneixement d'un possible material sonor que hàgim trobat. Per dur a terme la cerca, và rem utilitzar diferents cercadors generals i portals musicals, com poden ser google, ritmes.cat, myspace.com, enderrock.com, etc. egut a la gran varietat estilística trobada en un primer moment, vàrem decidir centrarnos en un gènere en concret del meu interès personal, que vaig tractar e n el meu projecte final de carrera. Concretament va ser amb grups de folkrock dels territoris de cultura i parla catalana, unes fo rmacions que combinen les sonoritats de la música tradic ional amb elements de la música moderna, com puguin ser ins truments, re pertori, ritmes, esti ls, e tc. Amb els d os termes que forme n l'etique ta folk-rock queden representats aquests dos mó ns, i mitjançant el guió d 'aquesta paraula visualment se'ns fa evident que existeix un procés de fusió i intercanvi. Dc totes maneres, com en el cas del que es coneix com a world music (una etiqueta D .......... -- -----.... --- ......... --- ...... ................. -.................................... . ............. ............. ........................ ...,... ........ _.._..- u........,.. ..-.._,..._,._..~ _._ ... ...,. .. .. ......., - ....-~-. ~----=- ~ -c..c.....-c.a-,...,_.. ........ r:..~,...... ....-Uif..~~----- _.. ._...,..,..,......,... .... .. ,_...., .... cw..,_ .,. ... ....__. .....,... ........ , ... .............. .... .......................... ... ~ ~ :..-=-~:.::- ........... ......... ,.,..~..,...-----~ -----c..-- · -..,...~-- ................. .....,... ................. • ...._ • - . - ........................... ~---it ~ .. ~I,_......., __ ..__ ...-o-.-~ ~ (lPWC). .... a...,.,.. , ,..u~-~~..,_.~ - - - - ... ~-- ......................... _..,tiiMIM.4"10M• ~...,_....,.,...... . . . . . . . . . . . . . . . . . . - - . . . . . . . c;;oo.6 . . . . . . . -....... --............---_... ~~~~·~' l ~ldlllo l ~fiCYt' ......, ••.a.lllbt ....... INoiCAf l _..,.. ,..,H.CIIIt,TI....,..., Comi*!IIV e.c:mc. OIWtiM -­ ,....,.~· r.r.idi:AI I· ._....., ...,.,. D,... .. . ......... ....,._,.._,.r i.,....., ~ .,.,.. ..,.. 'fiiW • KCIII:nl . . ..... ...,..,......,, 1_,._ ....... ... -..--------............. -- ~.,.-.l~ f , . ... .......... ,.,.. ......,,.... .... ~, . _,~ aa.. ..............,.___ ........~~ ftp:: .......... . . . . .......... ........ .._.,,_ ....... ....... . . ............ . . . teM ~ ..... ..... .....~ ~ _... .,.._. ,... ... ........... ............,_ ....... ...... ................ ........,... . . . ---... ·---__ lhlctemamb grups de folk-rock dels Països Catalans: combinen sonoritats de la música tradicional amb elements de la música moderna . . IICW · -.a. "'~·~' "'ffiQI'~I I ttn~ ....... c:-o.. .............. creada per la indústria discogràfica), podem dir que folk-rock és una etiqueta adjudicada comercialment per a poder identificar i vendre aquest tipus de música. I a banda d'aquest fet, un altre dels motius pel qual els grups actua ls no se sente n identificats amb aquesta etiqueta se situa en l'edat de la mateixa, pe rquè cal remuntar-nos a mitjans dels anys seixanta als Estats Units, on trobem l'aplicació dels primers efectes e lèctrics del guitarrista Roger McGuinn del grup The Byrds dins del repertori folk, o el mateix Bob Dylan. A partir d'aquell moment, el que coneixem com a folk-rock s'expandí a tot el continent nord-americà i Europa, sobretot a AnglaterTa i a les zones d'innuència celta com Irlanda i Escòcia, així com també en algunes zones de la mediterrània, i entre elles, la cultura catalana. Si fem una ullada a la nostra cultura. ~ . ---­ ~,,....., , ...,...,.. ~MIIICillll-lilll'lll. ... .,..w.-,. ...... -..... ~ ~ ~ ~-.. ~ ......kiCJI.'f l . ...... podem observa1· que s'utilitzen recursos de la música tradicional com puguin ser cançons infantils, cançons de treball, jotes ... , instruments com les dolçaines o les gralles, els acordions diatònics o els instruments de la cobla, etc. Totes aquestes possibilitats les podem entendre com un símbol d'identitat. perquè aporten un colo r i una sonoritat característica al conjunt musical. A més, dels anys seixanta hem de tenir present tant el llegat de la Nova Cançó com el procés d'electrificació. un símbol de modemitat que consistia en introduir nous recursos tecnològics a la música folk del moment, que com ja hem vist es tracta d·un fenomen clau per a l'aparició del que anomenem folk-rock. Els primers exemples a casa nostra els podem trobar en rús de la distorsió del so de la guitarra amb músics com Pau Riba o jaume Sisa. I a partir d'aquests primers referents, podem veure una evolució constant de l'aplicació de diferents efectes sonors a instruments de la música tradicional durant un procés d·enregistrament. n aquest punt, m'agradaria fer esment d' un en concret com és la correcció d'afinació aplicada a instruments de la música trad iciona l, per emmotllar-la sota una sonm·itat d·un conjunt de música moderna. afinat a 440 Hz. Èticament és un fet molt criticable, malgrat que a lguns productors i tècnics de so ho defensen per poder aconseguir compactar i homogeneïtzar la fusió de sonoritats que són extremadament diferents. Aquest debat ens pot fer E 5 i{j .~ (IJj AR T ICLE recordar la polèmica que es va generar al veure per primera vegada a Bob Dylan tocant amb una guitarra elèctrica, que al seu moment va ser difícil que fos acceptada tot i que avui ho poguem veure com un fet ben normal. A banda d'aquests primers referents, tampoc podem oblidar altres influències quan parlem de folk-rock. Ens hem de fixar amb grups de rock alternatiu, de bardrock, altres grups on hi predominen ritmes llat inoamericans com el reggae, l'ska o la cúmbia, o bé grups actuals de pop independent, sense deixar de banda el boom que significà el rock català als anys noranta. Amb tol plegat, podem veure que l'etiqueta folk-rock està formada per una gran heterogeneïtat d'elements que combinats entre sí, en deli va tot un sistema complex de categories, subgèneres i influències per a definir un fet que aparentment ens pot semblar molt simple com és el de la unió de dues paraules. Així doncs. una vegada teníem definit l'estil en què s'emmarcaria la recerca del Pràcticum, i amb la descoberta d'alguns primers exemples interessants. va arribar el moment de dissenyar un model de fitxa de catalogació amb diferents ítems per a recollir informació referent al material trobat. A grans trets, cal destacar-ne dades sobre el grup musical. el recull sonor detectat. la instrumentació, les fonts consultades. etc. Un dels grups pioners en publicar la seva música a internet sense un suport tradicional com ha estat el CD varen ser el grup Pomada, format per les veus dc l'acord ionista Carles Belda i de I'Hclcna Casas amb la pandereta, recolzats amb ritmes i bascs dc música electrònica. A da ta d'avui. a la web www.pomada.org encara s'hi pot trobar les sis cançons que formen part del recull CD2. POM, i al Padicat. ja hi podem trobar una captura realitzada al mes de novembre de 2007 on observarem la pàgina tal com estava en aquell moment. Per tant, si algun dia la web deixa de ser operativa, aquest matelial sonor no es perdrà i serà consultable en tot moment des del Patrimoni Digital de Catalunya. uan vàrem finalitzar la cerca durant l'estada a la Fonoteca, vam comptabilitzar un total de divuit reculls musicals inèdits. El resultat d'aq uesta cerca ha estat força satisfactoli tot i que en un primer moment sem blava que la tasca no seria tant difjcultosa. Moll del material sonor dels grups musicals més representatius del folk-rock en català que trobem a internet són peces que ja pertanyen a un disc ed itat, entrat a la Biblioteca de Catalunya mitjançant el Dipòsit Legal. En conseqüència, el temps destinat a aquesta cerca ha estat en va. La feina es complica quan tractem amb grups de menys repercussió, que tenen un treball editat amb un segell discogràfic pe- Q 6 ESMUC Un pràcticmn com aquest ha estat molt interessant i i l·lusionant, realitzant una feina novedosa i traçant les línies de treball de ' . cara a proxunes captures. tit, i fins i tot propi. Per tant, el catàleg de la Fonoteca ha estat clau per descartar material trobat a internet que no és inèdit. Un altre dels casos és la baixa qualitat dels enregistraments. Ens hem trobat amb exemples en què l'enregistrament s'ha fet amb mitjans molt precaris, amb una qualitat que no és òptima per a ser capturada. Amb tot plegat, l'experiència viscuda en un espai com la Fonoteca per a un estudiant en pràctiques ha estat immensament enriquidora. En primer lloc rebent un tracte exccl·lcnt dc tots els membres de la institució acollidora, a més d'utilitzar el seu material com pugui ser un ordinador amb connexió a internet, o bé per l'accés sense problemes dins d'aquest espai restringit al públic. En segon lloc per aprendre un seguit de continguts de caire més humà, com és per exemple el treball en equip. I finalment. per l'ajuda de les persones que formen part de l'equip de catalogadors de la Fonot.eca, els quals han renexionat sempre sobre aquesta qüestió del matelial musical que no es troba en un suport que avui per avui és la seva eina de treball. I des d'un punt de vista del futur professional dins l'àmbit de Musicologia, cal comentar que els coneixements d'arxivística són molt importants per a poder accedir dins d'aquesta institució, per a po· der tractar d'una manera òptima la informació amb què s'està treballant, que juntament amb els coneixements musicals que posseeix un estudiant dc I'Esmuc formarien una combinació idònia per a dedicar-s'hi professionalment. De fet, la majoria dels treballadors han estudiat Biblioteconomia, perquè un dels elements importants és el coneixement del sistema de catalogació VTLS per desenvoluparse amb una major facil itat clins de l'entorn de treball, a més de posseir un bon domini informàtic, evidentment. Per tant, cal considerar que és interessant que un centre educatiu com I'Esmuc ti11gui una bona relació amb una institució com és la Biblioteca de Catalunya. per- què posseeixen un gran material musical que podrà ser tractat com a material d'investigació per part d'investigadors i musicòlegs, en comptes de material d'oci. oldria ressaltar també un gran interès mostrat des d'un primer moment pel Padicat amb aquesta experiència del Pràcticum, qui ja des d'un primer moment van proposar publicar al seu espai web les cerques realitzades durant les pràctiques. I per a completar aquest recull musical de cara a la publicació al web del Pad ica t, amb en Daniel Cócera (qu i també forma part del projecte) vàrem confeccionar una selecció de recursos web relacionats am b la indústria musical que envolta el gènere tractat: festivals, portals virtuals, discogràfiques, management, etc. A data d'avui, a Ja web www.padicat.cat podem trobar aquest llistat de recursos elaborat durant les pràctiques, i que actualment es podria ampliar degut a la major acceptació i popularitat de portals musicals com pot ser el Myspace per exemple. Myspace (www.myspace.com) és un portal molt interessant per a qualsevol grup musical: amb un sistema d'enllaços poden donar-se a conèixer d'una manera molt factible, mentre que els navegants poden escoltar fàc ilment els seus enregistraments. A més, no hem d'oblidar l'avanç exh·emadament ràpid que gaudeixen les tecnologies de la info1mació i lacomunicació, perquè ara que ha passat un any d'aquella recerca és més que probable que nous conjunts hagin publicat material musical nou per internet. Amb tot, aquest procés de publicació de la feina realitzada com a estudiant en pràctiques cal dir que va ser d'allò més motivant i engrescador. Realitzar una feina que no havia fet mai ningú, traçant des del principi línies de treball que poden servir de cara a pròximes captures de pàgines web amb continguts musicals (que es podrien obrir a altres gèneres i estils), dins d'un gènere estilístic proper i sense haver de fer la feina d'altres persones ha estat d'allò més interessant i il·lusionant. 1 a més. ha estat una feina reconeguda i publicada per una institució com és la Biblioteca de Catalunya. Així doncs, podeu comprovar que les expectatives generades en un primer moment al voltant de les pràctiques es varen complir i amb escreix. V Notes: 1. http://www .bnc.es/sprolïcll/dl.php 2. http://www.padicat.cat/quees.php Jordi Soler i Sala és el responsable del segell editorial i discogràfic Eufònic i professor de l'Escola Municipal de Música de Moll· tomès del Vallès. jsolersala@gmail.com I AGENDA Activitats IJ)i·''*'l novembre 2008 Acte acadèmic d'inauguració del curs 2008-2009 Dijous. 20 de novembre, a les 19 hores, a la sala Oriol Martorell de L'Auditori (gratuït/accés lliure). Am b la participació del conjunt d'estudian ts format per: Dídac Femandez, Blai Navarro, Francesc Vidal, Albert Burcet, Paca Perera i Andreu Cañadell. Coordinació: Gary Willis. Eis concerts de l'Acadèmia (3a edició) (L'Auditori. Sala Tete Montoliu. Lepant, ISO. Barcelona). Entrada gratuïta, fins esgotar localitats. Dimarts, a les 19 hores. Dia 4.joan Monné Trio. Presentació del seu darrer treball discogràfi c integrat per reinterpretacions i arranjaments d 'estandards de jazz i de composicions de grans mestres com Bill Evans, Benny Golson, Miles Davis o Tbelonious Monk. Amb joan Monné (piano), David Xirgu (bateria), i Ba ri Albera (contrabaix). Dia li. La Cobla de Ministrers. Director: Galdric Santana. Els instruments de cobla, fora de la cobla. Coord inació: josep Moliner. Dia 25. Saíia i Guinovart, en concert. O rio l Saña (violí i violí elèctric) i Albert Guinovart (piano i composició). Progra ma amb obres d'Albert Guinovart (inclou obres d'estrena). Consulteu el blog dels Concerts de l'Acadèmia per a més informació: www.esmuc-concertsacademia.blogspot.com/ Aquest programa pot estar subjecte a canvis d'última bora. Música Tradicional Dies a dete rminar. Taller: La cobla més enllà de la sardana, impartit per Jordi Leon. Manuel Olt ra. Xavier Pagès i Joan Albert Amargós. Música Clàssica i Contemporània Dia 6, de 16 a 19 hores. Classe magistral: L'herència de Claudio Arrau, curs de tècnica i interpretació pianístiques, a càrrec de Joan Moll. Teoria i Composició i Direcció Dics a determinar. Classe magistral sobre la compositora Kaia Saariaho. impartit pel Grup Instrumental Barcelona 216. Podeu consultar totes les activitats de l'Escola a www.esmuc.cat 7 Víctor de la Rosa CLARINETISTA I GRADUAT PER L'ESMUC "U Auditori hauria d'assumir el compromís de programar més música contemporània" MaJ iorqu i, d'A lcúdia, de vint-i-dos anys, va fina li Lzar els seus estudis a l'ESMUC amb un projecte final Li lu lat Influències: La petjada de Stravinsld, Berg i Sciarrino en la composició del segle XXI (sota la direcció d'Albert Gum:i). Víctor de la Rosa ha seguil els savis consells de mestres com Joan Enric Lluna o .Josep Fuster, però igualment de Harry Sparnaay, amb qui comparteix l'aposta per un repte complex però apassionant: la música contemporània. I 8 ESMUC per RUT MARTÍNEZ -Com es viu fo ra de l'ESMUC? - Al principi és prou difícil perquè t'has d'endinsar en el món professional. Jo he començat alternant les classes en un parell d'escoles amb el h-eball, ja profund, més madUt; de diversos repert01is. La resta, com tothom: estic buscant concerts. principalment amb el duo que formo amb el pianista, també illenc, Òscar Cara vaca. - T'has significat com un músic especialme nt interessat pel rep ertori més contemporani ... -És cert. M'atrau en tant que utilitza un llenguatge totalment diferent. Al principi, acostar-se a la música contemporània pol semblar extremadament difícil però he tingut la sort de tenir un professor com l-Ian-y Spamaay que ha sabut explicar-me'n les virtuts. Quan aconsegueix comunicar, el llenguatge contempOt·ani ho fa amb una força brutal, pots assolir experiències artístiques espectaculat'S, molt pe1'Sonals, fins i tot més que amb un altre tipus de música. El perquè? Potser a n-an de la multitud de caràcters artístics desenvolupats al llarg del segle XX. Si fas un programa de segle XX pots endinsar-te en obres totalment diferents entre elles, cadascuna amb les seves particularitats; si fas un programa pròxim al classicisme o al romanticisme partiràs d'una estètica molt més unitàtia . .La música contemporàn ia ofereix un ventall inacabable: des dc la música japonesa actual fins a l'amel'icana, passant per la innuència del jazz, la música moderna, l'electrònica ... -És més gran la dificultat, com a intè rprets, de toca r aquest tipus de repertori? - o sé si més gran, però sí molt gran. Per h·eballar música contemporània cal un control absolut de l'instrument, sobretot a nivell tècnic. Cal poder abordar tota la gamma dinàmica, tots els registres -en el meu cas, del cla1inet. Treballar aspectes com la nexibilitat de caràcter, de recursos específïcs, multifònics, slpas, etc., que demana cada compositor. Sense anar més lluny, tota la banda de multifònics necessita una gran tècnica d'embocadura, en el cas dels instruments de vent. I això és molt difícil. Penso, per exemple, en les obres del mateix Sciarrino, que tenen una dificultat exh·ema. - En tot cas, el mercat també és més petit, per als músics que aposteu per l'estètica contemporània ... -Sí, però no creguis, també és un àmbit on pots jugar amb cert avantatge. D'una banda, és més difícil tocar perquè hi ha menys públic i menys programacions però és més fàcil obrir-te, si més no, les primeres portes. Si entres en la roda d'intèqn-ets d'un repertori més convencional tens ràpidament la competència dels gran solistes. En la música contemporània aquesta competència és menor. - Barcelona és un bon lloc per fer-hi música contemporània? - (Silenci) Diguem que és dels bons Llocs d'Espanya. Però això no vol dir que sigui un bon lloc. Queda molt per fer. 1 en aquest sentit, sí crec que Madrid realitza una aposta més sòlida per la música contemporània. - Per què ho dius? - Penso en la programació de cicles en espais com l'Auditoria 400 (del Musca Reina Sofía) que s'ha caracteritzat per consolidar una programació pròpia en música contemporània fins al punt de fidelitzar el públic. I parlem d'un auditori prou gran ... A Barcelona, el més remarcable és l'aposta del Festival Nous Sons, de L'Auditoti, on gràcies a la gratuïtat d'algunes de les seves propostes s'ha aconseguit atraure un nombre raonable de públic. Amb tot, I.:Audit01i hauria d'assumir el compromís de programar més música contemporània i, paral·lelament, haulia de comptar amb un major ressò. Hauria de poder arribar a la gent. Penso, per exemple, en el paper que hauria de jugar una emissora com Catalunya Música. És fonamental que en aquest tipus de propostes artístiques la difusió, l'accés al públic, es treballi d' una manera concreta. - Parla' ns dels teus projectes. Crec que són molts ... -Els més immediats passen per tocar amb l'Orquestra de Cadaqués, al Palau de la Música i a l'Auditoria Nacional (Madlid). El 20 de novembre vinent, per cloure el cicle del Plimer Palau, tocaré amb la Filharmonia i el mateix mes, participaré en el cicle de cambra del Mas i Mas. A nivell formatiu, continuo les meves classes amb Harry Sparnaay. ara només de clarinet baix. I ja al 2009 participaré en el cicle que l'ESMUC i Blanquema programen a Madrid i al Festival Nous Sons (març de 2009), amb un concert que aposta pels joves intèrprets i que servirà per presentar les obres de dos compositors, també graduats per l'ESMUC, que tenen ja una projecció notable: Lluís Codera i O liver Rappoport. També dins el primer trimestre de 2009, amb el pianista Òscar Caravaca, iniciaré una gira amb joventuts Musicals que em portarà fins a Andalusia, on podré rodar un projecte ja més personal però que m'interessa molt: treballar a partir de la música espanyola (Granados, Turina, Albéniz), unint poesia, dansa i també música contemporània gràcies a l'estrena d'una obra de la compositora i estudiant de I'ESMUC Raquel García Tomas. Pina Bausch, en els orígens del geni COMPANYIA DE BALLET PINA BAUSCH. Tanztheater Wuppertal. Café MOl/er. Di rec· ció i coreografia: Pina Bausch. Música: Henry Purcell. Das FrOhlingsopfer (La consagra· ció de la primavera). Direcció i coreografia: Pina Bausch. Mú· sica: lgor Stravinsky. LICEU. 3 DE SETEMBRE DE 2008. per J. C. C. ------ gnoro quins criteris van portar a presentar al Liceu el món creatiu de Pina Bausch en dues dc les seves primeres realitzacions. I ho apunto perquè, com és sabut, aquesta era la tercera vegada que a Barcelona es podia ''descobrir'' el geni d'aquesta coreògrafa i, per tant, hi havia un context de coneixement previ mínimament assentat. Pouar en els orígens com s'acaba de fer, s'ha d'entendre o bé com un afany d'afavorir el seu coneixement amb perspectiva antològica o bé com a voluntat d'oferir una visió dc tall arqueològic. Perquè és evident que amb les més de tres dècades d'e- I CAFtMOLLER xistència d'aquestes coreografies, el món de Bausch ha evolucionat força. Sigui com sigui, damunt l'escenari del Liceu hom va poder gaudir de dues creacions potents, que remeten més al procés de generació del seu propi geni que a l'esclat. I lògicament això val més per a la coreografia més reculada, Das Frühlingsopfer ( 1975) -deutora del seu context d'aprenentatge i influència més proper- , que per a Café Müller ( 1978), aquesta ja més plenament identificada amb el concepte de "dansa teatre" que l'ha encimbellat. Tanmateix en ambdues hi ha un rerefons argumental comú, que penetra per via de transpiració intensa d'unes imatges corprenedores, encara que aquest concepte pugui sonar a cursi. Pina Bausch mostra un món desesperat - literalment sense esperança-, sense sortida, amb l'home, o més ben dit la dona, com a motor incansablement sadollant d 'afecte i a lhora irreductiblement abocat a la solitud i esclata nt damunt el mur de la incomunicació i del no-afecte. La frenètica i grandiosa partitura de La consagració de la primavera d'StTavinsky. per una banda. i les bcllíssimes i fràgiJs àries de 111e Fairy Queen de Purcell, esdevenen dues cares de la mateixa moneda que actuen com a pretext perquè la coreògrafa aJcmanya construeixi un discurs d 'un patetisme absolut. ''Constmeixi", és cla1; amb l'ajut de l'excepcional mà d'obra de la seva extTaord inària c.:ompanyia. ~e 289 Nord-americans a Sant Cugat ORQUESTRA SIMFÒNICA DE SANT CUGAT. linda Appert, soprano. Dir.: Donald Appert. Copland, Moore, Appert, Bernstein, Chad· wick. TEATRE AUDITORI DE SANT CUGAT. 19 DE SETEMBRE DE 2008. per Xavier Chavarria --------------------------- ' Orquestra dc Sant Cugat va inaugurar la seva temporada amb un concert molt atract iu . per la presència d'un director nordamericà convidat i d'un repertori d'obres d'autors nord-americans del segle xx, algunes inèdites al nostre país. Donald Appert és un director de rereguardn però experimentat. dc gest elegant, precís i eficaç, però magre en intensitat i emoció: a les seves mans, l'esperit festiu i els ritmes entremaliats i explosius del Buckaroo /Joliday dc Copland. o L del Candide de Bernstein van sonar freds i poc convincents; fin s i tot les interessants Variacions Nara per a orquest1·a de corda, compostes per ell mateix, van sonar sense relleu, amb una correcció insípida. Probablement hi mancava un punt de maduració i una major compenetració entre músics i batuta. L'Orquestra es va mostrar aplicada i voluntariosa, amb bons solos del trombó i del clarinet, però hi fa ltava el nervi i la força que donen sentit a obres com aquestes: i això ho ha d'encomanar la batuta. També en la primera part van sonar tres àries de dues òperes americanes escrites l'any 1956: la "Silver Song" i l'àlia de Willow, de l'òpera La Balada de Baby Doe de Douglas Mo01-e. i la brillant "Glitter and be gay" del Candide de Bernstein. Les va cantar Linda Appert, esposa del di rector, una soprano dc veu lleugera i àgil, d'agut fàci l. però amb un vibrat excessiu, una projecció irregular (inaudible als greus i al recitat) i un peculiar esperit teatral. No obstant això, va resoldre amb correcció Ics temibles filigranes vocals d 'aquestes cançons. En la segona part es va produir un saludable canvi dc paisatge, no pas musical, sinó interpl-etatiu. Hi va sonar la Sim- fonia núm. 3 de George Chadwick. un compositor nascut l'any 1854. format al centre d'Europa. i membre de la cèlebre Escola de Boston. Tenia quaranta anys quan va escliure aquesta monumental obra, de tall clàssic i regust brahmsià, però imbuïda d'un lirisme contingut i noble, típicament anglosaxó i amb moments de gran inspiració. Donald Appert en va fer una lectura poètica. coherent i més atenta als detalls, i l'Orquestra hi va poder exhibir les seves millors credencials, amb una corda més polida i homogènia, i un bon paper del metall, especialment de les trompes. Un conce1i que va anar de menys a més, i que va deixar músics i públic ben satisfets. 25 -157 iii:i•J¡#;i¿(i OR F EÓ CATAL À Continuen les celebracions del Centenari del Palau a l'Escola Coral Primer trimestre molt intens per als més joves de l'Orleó Català Un dels cors am b més concerts programats és eJ Cor Infantil. Per a aquest curs, Glòria Coma en serà la directora, en substitució d'EJisenda Carrasca, que es pren un any d'excedència. I Cor Infantil va encetar el curs . wc 289 E l' l i d'octubre amb un concert dels Carmina 8ura11a a Andorra, juntament amb l'Orfeó Català, el Cor de Cambra i l'Orquestra Nacional Clàssica d'Andorra, sola la batuta de Marzio Conti. El dia 14 cantaven a la Llotja de Mar, en l'homenatge dc la Cambra de Comerç a l'Orfeó Català, i al cap de pocs dies tenien una altra actuació. aleshores juntament amb el Cor de Petits. a l'Estadi O límpic, en la Xli edició de la Festa dels Súpers. Un concer t del Cor Infantil a Ja Fundació Godia de Barcelona també és programat per a començament de desembre. A més, les càmeres dc TV3 visitaran el Palau de la Música per fer protagonistes, aquest cop, els cantaires del Cor de Petits en el Tots som Súpers d'aquest mes de novembre. El Cor de Noies, per la seva part, va començar el curs amb dos concerts el mes d'octubre: una actuació en la inauguració dels Jardins de Gaietà Renom, personatge molt vinculat a la història de l'Orfeó Català, i un concert al Reial Cercle A1tístic de Barcelona. A més, té prevista una actuació l' li de desembre al L'ESCOLA CORAL DE L'ORFEÓ AL CICLE COBLA. COR I DANSA AL PALAU, EL 24 DE MAIG DE 2008, EN L'ESTRENA DE BLAU. ROIG. GROC. VERD, BRU... ESTAMPES PER A DIVUIT M USES DE FELIU GAS ULL. AMB TEXT DE M IQUEL DESCLOT Monestir de Ped ralbes, en un acte de l'Associació de Llars Residencials de Catalunya. Cal destacar la propera visita del Cor de Noies al País Basc, pel mes de febrer de 2009, per treballar amb el prestigiós director i compositor )avi Busto. Per la seva banda, el 26 d'octubre el Cor Jove va estrenar el curs amb Esteve Nabona dirigint un programa de sardanes per a cor i cobla amb La Principal de la Bis bal i els Montgrins, en el marc dels actes de l'aplec de Roquetes. La resta del trimestre serà dedicat a treballar bàsicament de portes endins, ja que el NOVEMBRE 2008 Dia 14 de novembre (divendres) (21 h) BARCELONA. Palau de la Música Catalana Concert per Caixa Penedès venda de localltllts a les oficines de Caixa Penedès 26 Orfeó Català. Mercè Sanchís, piano. Oir.: Josep Vila i Casañas. Obres per a cor a cappel/a i per a cor i piano. JOSEP VILA I CASAIÏIAS Co¡· jove espera l'arribada de The Sixteen Orchestra i Harry Chris tophcrs, amb qui tindran el privilegi d'actuar plegats en un concert de Palau I 00, el 20 de gener, interpretant Coronatíon Anthems de G. F. Handel. Un gran regal del Centenari per als joves de l'Orfeó. A més, durant aquest ttimestre, i com cada any, els cors de l'Escola Coral estan preparant conjuntament la primera part del Concert de Sant Esteve, enguany dedicat a G. F. Handel i ). Haydn, quatre dies abans de l'any 2009, en el qual se celebrarà la commemoració dels 250 i 200 anys. respectivament, de la seva mort. Part d'aquest programa, entre altres peces, es repetirà el 18 dc gener, en el Concert d'Any Nou al Petit Palau, en el qual participaran també els més petits de la casa, el Cor d' Iniciació. Ja més entrat l'any 2009 tindrem més ocasions per disfrutar de tots els cors de l'Escola Coral actuant plegats, serà el 29 de març, amb l'espectacle familiar Sent 100, estrenat el febrer de 2008 amb motiu dels actes de celebració del Centanari del Palau, i també el dia 23 de maig, en el Concert de fi de curs, dedicat als socis de l' Orfeó Català. ALS 25 ANYS DE LA SEVA DESAPARICIÓ a ater Homenatjada I pròxim dia 27 de novembre, concretament a les primeres hores de la matinada , es compliran 25 anys de la mort de la gran pianjsta catalana . Rosa Sabater. La seva desaparició va suposar un fort impacte per causa - al marge de les circumstàncies tràgiques- de la grandesa de la seva personalitat, tant pel que fa a la vessant artística com humana. El seu com iat va suposar la pèrd ua d' una pianista d 'una gran ca tegoria que a més es h·obava en un moment cimer de la seva carrera; en un moment d'una gran riquesa creativa. Alhora, la seva personalitat ufanosa, desbordant d'energia, comunicativa i amb una gran disponibilitat afectiva, feien de Ja seva relació un autèntic privilegi. Podríem dir que si mai una mort no arriba en moment oportú, en aquest cas això es manifestà d'una manera particularment agreujada. En aquest número, la "Revista Musical Catalana", que al llarg d'aquests 25 anys d'absència l'ha recordat diverses vegades, li ret un doble homenatge; el primer en forma d'aquest Tema, que s'estructura en dos apartats. Per una part, un reconegut biogràfic càlid i, per l'altra, un recull d'opinions de persones que van terur el privilegi de conèixer-la i de tractar-la en el ten·eny de la relació, en principi professional, però que tanmateix transcendí en la personal, amb una enorme ca lidesa, com corresponia al tarannà apuntat suara de Ja Rosa Sabater. En els dos treballs hem pretès donar una visió en què els components objectius es barregen i, si cal, es confonen amb els humans, fins a configurar d'aquesta manera una visió al més completa possible d'aquesta granartista i, insistim-hi, persona. El segon homenatge tindrà caràcter institucional amb la participació de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música. Se celebrarà el mateix dia 27 de novembre, al Petit Palau, i consistirà en un acte acadèmic en el qua l hom retrà tribut de manera directa a la Rosa, amb la presència de personalitats que la van conèixer i estimar. Creiem que en les dues propostes es concenh·a Ja voluntat afectiva de perpetuar la memòria de Rosa Sabater i amb ella la rendibilització social -si se'ns permet l'expressió- social del seu tan valuós testimoniatge. ~e zBg 27 459 Evocació i presència de a ter Tenia Lrelze anys i Mozart la va coronar i entronitzar en una festa de conte de fades al Pa la u de Ja Música Catalana. Quan va finalitzar l"'Allegretto" del Concert en R e major, co negut com el Concert de la Coronació, les últimes notes van arribar al cor del públic, els llums del Palau van il-luminar l'escena i van irradiar la cara de la pianista que saludava amb un somriure vergonyós p er ò clarament audaç. Es deia Rosa Sabater i Parera. La data del15 de novembre de 1942 s'havia convertit en una festa de la música i aquella fig ura de conle de fades real es va transformar en la seva reina. I RMC z8g 28 460 perANTO_N_I_S_À_B_A_T_________________ E l debut de Rosa Sabater, amb I'Orquesta lbérica de Conciertos, apadrinat pel director Hugo Balzer, va significar el descobriment d'una artista de gran temperament i sensibilitat, intèrpret intuïtiva d'una música que p011ava amarada al seu interior des de ben petita. La Rosa l'havia assimilat en la seva pròpia llar. El seu pare, josep Sabater, havia dirigit durant molts anys l'Orquesh·a del Gran Tea tre del Liceu i havia actuat com a director i pianista en nombroses ocasions al Palau. principalment en les temporades de l'Associació de Música "da Càmera''. No és estnmy que la Rosa, nascuda el 29 d'agos t de 1929, immergida en aquest ambient i sota l'ascendent de la seva mare, volgués ser cantant. Però Ics notes blanques i negres es van convertir en un dels jocs preferits de la seva infantesa. jocs que es van transformar tol seguit en una autèntica habilitat gràcies al mestratge de Frank Marshall-del qual, potser massa d'amagat, s'escau el cent vint-i-cinquè aniversari del naixement- . hereu i continuador de l'art pianístic d'Enric Granados en una tasca docent que ha fructificat en altres deixebles il·lustrcs, com Alícia de Larrocha o Albert Attenelle. El perfum i la fragància que profeda aquella Rosa juvenil s'escampà arreu amb una precocitat de sentors endolcidores i atractives. Músics i públics sensibles ho van percebre amb il·lusió i admiració. encisats per unes versions d'excepcional temperament i sensibilitat personalíssimes. Ho recordava amb encert Xavier Montsalvatge: ''Les primeres vegades que vaig sentir Roseta Sabater al piano era quasi una nena de cabells rossos recollits en dos petits llaços. amb un vestit vaporós i un somriure que reflectia la seva manera d'interpretar Mozart que li havia ensenyat el seu mestre Frank Marshall. Després de Mozart passà a Bach, Scarlatti i tot seguit als romàntics. En pocs anys Rosa Sabater es va convertir en ww concertista d'indiscutible mèrit, dotada per a traduir la música de qualsevol època. " I Palau de la Rosa. Després d'aquell sorprenent inici, Rosa Sabater va convertir el Palau, durant més de quaranta anys i en més de cinquanta ocasions, en un aparador des d'on va fascinar i seduir un auditoli sempre corprès per l'atractiu i versatilitat d'unes versionsrecreacions innates. S'havia convertit en una artista en transmetre un art que encomanava caràcter, és a dir, passió. Els seus recitals van marcar unes fites ineludibles en les temporades del Palau amb un crescendo apassionant. I els seus concerts, en una demostració provada de talent i vitalitat. Hi va actuar -hi va viure- amb amor i apassionament, d~u-rere la mirada sorpresa d'eminents directors. el primer dels quals va ser el seu propi pare. Els noms d'Eduard Toldrà (amb el mf1gic Concert dc Ravel) , loan Lamote de Grignon, Ataúlfo Argenta, Louis dc Froment, Pierino Gamba, Eugen jochum (amb la capriciosa Burlesca d'Strauss), Antoni Ros Marbà (amb el Concierto breve de Xavier Montsalvatge, el Concert en La menor de Schumann, o e l Concert en La major de Mozart), o Heinz Fricke, poques setmanes abans de la seva mort (amb el solemnial Tercer de Beethoven). Quan la Rosa oferia un recital, el Palau se submergia en un món de somnis. Scarlatti li endolcia el rostre, Bach li feia reverències, el parc Soler la beneïa. Mozart li picava l'ullet i Ravel li somreia. Vaig tenir l'ocasió dc promoure diverses actuacions de la Rosa, d'entre les quals l'homenatge a Frededc Mom pou. l'any 1980. Si la Música callada va penetrar als recòndits plecs de l'esperit, les Cançons i danses van fer dansar de joia les muses del Palau. Rosa Sabater era una pianista amarada de grans sensibilitats i una actriu seductora. A propòsit d'un recital promogut pel Fòrum Musical l'any 1969. en el qual s'incloïen obres de Mozart. Schumann, Debussy i Ravel (i que la Rosa va concloure amb un estimat cora l de Bach), Nani Valls va concloure que E En pocs anys es va convertir en una concertista dotada per traduir la música de qualsevol època. "una actuació de Rosa Sabater és u11 acte de veritable dedicació a l'art del so, perquè la nostra artista conjumina admirablement l'alta tècnica pianística de què està dotada, amb el sentit expressiu i la transcendè11cia estèlica ROSA SABATER I EL DIRECTOR EUGEN JOCHUM, AL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA EL 26 D'OCTUBRE DE 1967. ERA UN CONCERT AMB L'ORQUESTRA DEL CONCERTGEBOUW D'AMSTERDAM. ROSA SABATER VA INTERPRETAR-HI BURLESQUE PER A PIANO I ORQUESTRA D'STRAUSS que cal assignt1r a cada peça interpretada. Interpretada? Aquest terme, embastardit en ser emprat per a indicar la simple execució mecànica, adquireix a les mans de Rosa Sabater la seva més cabdal dimensió i el seu més exacte sentit." Les actuacions de la '·nostra artista", vull remarcar-ho, atorgaven sempre un rcfinadíssim to al Palau. La sala de concerts no havia posseït un piano en propietat fins a l'any 1956 i, encertadament, va celebrar I'estrena amb un recital de Rosa Sabater. Amb els anys, el piano de cua Gonian-Steinweg va envellir, asfixiat més d'una vegada pels ensurts que li provocaven quatre destralers. Va ser el moment d'adquiri r directament a Hamburg un magnífic Steinway. L'ocasió mereixia una veritable solemnitat i els directius del Palau van proposa r que l'estrenés un pianista de renom internacional i les mirades es van dirigir a Arthur Rubinstein. Les negociacions, però, no van donar resultat i davant d'un possible fracàs se'm va demanar de trobar l' intèrpret ideal. No vaig tenir ni un moment de dubte: havia trobat la intèrpret ideal i catalana. Rosa Sa bater, per segona vegada, va inaugurar el nou pi ano del Palau el 14 de febrer de 1965. El Palau i Rosa Sabater van mantenir durant anys un veritable idili. No és estrany, com ella afirmava sovint, que desitgés ser acomiadada al Palau en el moment del seu traspàs, desig que un malaurat accident va fer impossible. a Rosa dels vents. El 1948, i de la mà d'Eduard Toldrà, Rosa Sabater es presentà a París. Des d'aleshores el seu nJmb es va expandir per un horitzó sense límits i va recórrer els centres internacionals més importants amb els directors de més prestigi: Rafael Kubelik, jascha Horenstein, Vaclav Smetacek, Rafael Frühbeck o Simon Ratlle (actualment director de l'Orquestra Filha!mònica de Berlín). al costat de les orquestres de primera classe: Concertgebouw d'Amsterdam, Philharmonia de Londres, English Chamber Orchestra, Orchestre de la Suisse Romandc, Filharmònica Txeca, Gulbenkian de Lisboa, Leon janacek, Lamoureux dc París, entre d'altres, a més de les d'arreu d'Espanya. Aquesta projecció concertística de primer nivell no li va fer negligir la música de cambra, tot al contrari. AJ costat d'excel·lcnts amics com Marçal Cervera, Lluís Claret, Gonçal Comellas. Pedro Corostola, Radu Aldulescu o Agustín León Ara. va saber harmonitzar fi ns a la més alta compenetració el joc de l'afinitat compartida. Qui pod ria oblidar, per exemple, l'emoció intensa que L produí el trio Sabater-Comcllas-Ccrvera al Palau de la Generalitat en la cloenda dels Concerts de Sant Jordi 1983. el concert al Pala is dc la Unesco de París al costat de Montserrat Caballé interpretant les catalaníssimes cançons de Toldrà. Granados i Mompou o el recital de música catalana a la Sala degli Orazi e Curiazi del Palazzo del Campidoglio de Roma? Ambaixadora distingida de la nostra música. el mes d'octubre de 1983 li va ser imposada la Creu de Sant jordi de la Generalitat de Catalunya ··per la seva aportació a la cultura musical en el doble vessant de concertista. sensible intèrpret dels nostres compositors i profunda coneixedora de la literatura universal per a piano, i de pedagoga insigne hereva i continuadora de la millor tradició pianística catalana". osa perenne. Tot plegat, fruit d'un caràcter aprofundit en Ics íntimes essències i transmès amb vocacional apassionament. La seva dedicació docent va exccl·lir amb intensa irradiació als Cursos Internacionals dc Música a Compostel·la des del 1967 fins a la seva mort. El seu prestigi la va portar igualment, a parti r de 1976, al mestratge pianístic dels Cursos Manuel de Falla del Festival Internacional de Música de Granada, que també va inaugurar amb tots els honors en l'edició de 1982. EIL977, després d'un memorable concert a Alemanya, va ser contractada per I'Staatlichc Hochschule für Musik de Friburg de Brisgòvia com a titular de la càtedra de virtuosisme. Era el reconeíxement explícit a uns mèrits artístics que el seu propi país potser no va saber valorar del tot. Virtuosa per definició i per mèrits innegables, Rosa Sabater ens ha llegat uns enregistraments d'antologia: Ibèria d'Albéniz. com a referència definitiva, al costat del pianisme de Falla, Granados, Mompou o Montsalvatge ens parlen avui de la permanent vigència d'una sensibilitat participativa. Ara fa vint-i-cinc anys, el 27 dc novembre dc 1983, quan es dirigia des de París a Bogotà per iniciar una sèrie de concerts, l'avió d'Avianca es va estavellar en plena ni t als turons de Mejorada del Campo, prop dc Madrid. La mort sobtada. la tràgica desaparició d'una vida esplendorosa, no ens la pot fe r oblidar. Teni m encara la presència intangible del seu art, del seu comunicatiu afecte i de la seva distingida personalitat. I, entre somnis, pressentim encara el perfum distintiu d'una Rosa perenne. Per això podem evocar-la, com el poeta i el músic: "Tota una vida de perfum I amb el teu bes t'erc¡ donada. I I no saber mai més la nit, I que al teu costat fóra esvaïda". I®C 289 R 29 -161 Una senyora de Barcelona 25 anys després de la seva tràgica desaparició, Rosa Sabater continua vivint al cor de tots els que la van conèixer. La seva encisadora personalitat i el seu enorm e talent musical i artístic n'han fet un ésser humà inoblidable. DA VILA la capacitat de fer sentir a la persona que tenia davant que era el seu millor amic", resumeix Cervera. ssegut a la terrasseta d 'una cafeteria del centre de Barcelona, al violoncel·lista Marçal Cervera se li trenca la veu quan recorda l'última vegada que la va veure: just el dia abans que ella embarqués en aquell fatídic vol que en comptes de conduir-la a Colòm· bia, la va dur a un tràgic i sobtat final. O potser no tan sobtat, perquè Rosa Sabater, eximia pianista; artista d 'indiscutible i enorme talent; amiga gentil, divertida i generosa; mestra respectada, va viure aquell viatge com allò que finalment fou: l'últim. Un estrany sentiment que la perseguia des de molts anys enrere li ver fer intuir, d'alguna manera, que el seu final havia d'arribar en el voi HK-29 1O d'Avianca que s'estavellà a Mejorada del Campo la matinada del diumenge 27 de novembre de 1983. AqueU dia morí per al món Rosa Sabater i Pa rera. El seu record, però, continua plenament viu en el cor de tots els que la varen est i· mar. ianista i artista. Rosa Sabater havia nascut a Barcelona, el 9 d'agost de 1929, en el si d'una família de músics. El seu pare era el mestre Josep Sabater Sust (Mataró, 1882-Barcelona, 1969), durant 40 anys director titular de l'Orquestra del Gran Teatre del Liceu; i la seva mare, Margarita Parera, va ser una de les professores dc cant més reconegudes de la ciutat. Capbussada, doncs, en el món de la música, Rosa Sabater va cursar els seus estudis de piano a l'Acadèmia Marshall i molt aviat efectuà el seu debut artístic. Va ser el 21 de març de 1942, al Palau de la Música, on interpretà el Concert de la Coronació de Mozart, amb I'Orquesta lbérica de Conciertos, dirigida per Hugo Balzer. Tenia només 13 anys. Aquell va ser el començament d'una de les trajectòries més brillants del pianisme espanyol; una trajectòria malauradament truncada per un tràgic destí. umana i vital. ··La primera vegada que la vaig veure era xicoteta, xicoteta. Va ser en un concert, amb orquestra. al Palau de la Música. Devia tenir uns 14 anys i feia el Concert núm. I de Beethoven. J?ecordo que em va impressionar sentir un Beethoven tan madur en Lli/a personeta tan jove. Això em va fer refle:<.ionar sobre el misteri de la música: ella portava dins aquesta màgia", recorda ara, amb emoció no retinguda, Marçal Antoni Ros Marbà, que la va dirigir en diferents ocasions. per ANA MARÍA A ~e z8g H Cervera. Parlar de Rosa Sabater amb qualsevol que la va conèixer és despertar una onada d'emocions i sentiments que es mantenen tan frescos i vius com quan ella vivia. "La tinc contímwment present... Encara veig la seva mirada blava i transparent i la seva cabellera rossa, sempre tan cuidada. Na !?osa era una dona molt elegant'', diu, només evocar el seu nom, la soprano Ana Higueras. Totes dues s'havien conegut el 1980 en els Cursos de Música de Santiago de Compostel·la, i allà varen compartir quatre estius. •· Va ser una coneixença molt intensa, perquè passà- vem tres setmanes d'agost juntes, veient-nos cada dia. !?osa tenia una personalitat desbordant que et captivava de seguida; era una dona extraordinàriament càlida i cordial, plena de vitalitat i entusiasme, i d'una gran generositat en tots els sentits", evoca la cantant. I aquest emotiu retrat es va repetint, immutable, en boca de tots els seus amics. ''fo la recordo de tota la vida. Era una 30 462 dona que irradiava simpatia. Amb ella sempre passava quelcom d'especial; era una dona molt particular, d'una gran personalitat, molt creativa i vital. Sempre era el centre del grup. Ens feia riure a tots amb els seus acudits tan graciosos i divertits". explica el director d'orquestra Antoni Ros Marbà. ''Crec que el que més destacaria d'ella és el fet d'haver sigut una persona extraordinàriament vital i optimista, malgrat no haver tingut una vida personal massa afortunada", assenyala el violinista Gonçal Comellas. "El més valuós d'ella era la seva gran humanitat i senzillesa. Na Rosa tenia P ''!?osa no només era una pianista magnífica, sinó una artista musical fora de sèrie", assenyala sense vacilacions '·Fer música amb ella era un veritable miracle, perquè feia fàcil allò més difícil. La nostra relació com a director i solista era extraordinària. No havíem ni de parlar. Ens comunicàvem només amb la mirada. Recordo una interpretació de Noche en los jardines de España de Falla, d'una màgia molt especial. fo conec pianistes que garanteixen interpretacions de referència, però amb ella era diferent... Quan Rosa tocava podies sentir aquella mena de pessigolletes a l'esquena ... Era molt especial, quan ella tocava era una mena de festa." Hereva directa de la tradició pianística d'Enric Granados, Rosa Sabater va ser una consumada intèrpret del repertori espanyol -"tenia una gràcia especial fent-lo ", apunta Ros Marbà-, tot i que també destacà en la interpretació dels compositors romàntics, com Schumann o Brahms. "l?ecordo un recital seu al Palau fent uns Estudis Simfònics de Schumann, de gran categoria", afegeix el director. Per als que varen gaudir del seu art, però, el més important era la gran capacitat de comunicació que tenia Rosa Sabater. "Ella era una dona que s'interessava per tot. I crec que això feia d'ella la intèrpret tan extraordinària que era, perquè sense una vida interior tan càlida i rica com la seva, difícilment es poden transmetre els sentiments que ella transmetia amb les seves interpretacions", opina Ana Higueras. Un parell d'anys abans de la seva mort, Rosa Sabater fom1à un recordat trio amb el violinista Gonçal Comellas i el violoncel·lista Marçal Cervera. "L'afinitat musical amb Rosa era una cosa intuïtiva. Ella no era una pianista d'aquelles que s'aprenen la partitura de memòria al primer moment, però la seva intuïció musical era tan enorme i era tan impressionant la seva musicalitat, que resultava impossible no entendre's amb ella. Fer música amb Rosa Sabater era un veritable luxe", diu Cervera. "Com deia Cassadó, la música comença allà on acaben les notes. Això era el que tenia Rosa Sabater: aquest era el misteri del seu art", afegeix. coneixeme nt. Per a Marçal Cervera, el període ue Rosa Sabater s'estigué a la prestigiosa acadèmia va ser també molt important, perquè "a partir 'aleshores la Rosa va ser més apreciada a casa seva, on de fet ella patia una certa desafecció". I és que malgrat el seu indiscutible talent com a pianista i com a artista, els que seguiren de prop la seva trajectòria reconeLxen que Rosa Sabater no va gaudir en vida, i menys després de la seva desaparició, del lloc i reconeixement artístic que li correspoma. "El nostre país té poca memòria. Rosa Sabater és una ROSA SABATER I L'ORQUESTA NACIONAL DE ESPAÑA, DIRIGIDA PER HEINZ FRICKE, AL PALAU DE LA MÚSICA EL 7 D'OCTUBRE DE 1983, EN EL FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA DE BARCELONA, INTERPRETANT EL CONCERT PER A PIANO NÚM. 3 DE BEETHOVEN Pocs saben, però, que la vocació frustrada d'aquesta gran pianista fou la de cantant lírica. "Ella adorava l'òpera. De nena havia anat molt a les representacions del Liceu i sempre deia que si hagués tingut bona veu li hauria agradat ser cantant. Deia que es sabia 40 òperes de memòria i jo me la crec", recorda Cervera. Ros Marbà i Ana Higueras també donen fe d'aquest sentiment. "Una gran pucciniana", diu d'ella el director, mentre que la soprano recorda com la pianista "et cantava de memòria àries senceres". No foren gaires les ocasions en què Rosa Sabater acompanyà amb el seu piano una cantant lírica. "Amb Conxita Badia s'entenien molt bé. Eren com tieta i neboda", assenyala Cervera, alhora que per a la història ha quedat Ja co¡.¡aboració de la gran pianista amb Montserrat Caballé en el recital que la soprano oferí a la seu de la Unesco, a París, el 23 de març de 1981 . ¡ cordada mestra. A més de Ja seva activitat R concertística, una de les vessants professionals més mportants -i també més recordades- de la biograia de Rosa Sabater va ser Ja pedagògica. Vinculada als Cursos Internacionals de Música de Santiago de ComposteJ.Ia des del 1966 -on compartí docència amb Frederic Mompou i Xavier Montsalvatge, entre d'altres-, a mitjan anys setanta es féu càrrec de la càtedra de virtuosisme a I'Staatliche Hochschule für Musik de Friburg, a Alemanya, que ocupà fins a la seva mort. "fo vaig ser l'instrument del destí perquè anés a Friburg, on jo ja era professor", explica Marçal Cervera. "Quan el director del conservatori va deixar lliure la seva càtedra, jo vaig parlar d'ella. Llavors, la varen convidar a fer un concert i va causar una impressió tan gran que de seguida li van dir perquè s'hi incorporés com a catedràtica." D' aquell període de la seva vida, Cervera guarda entranyables records. "Vam arribar a ser veïns. De la finestra de casa meva es veia la finestra d'ella, de manera que vam establir una mena de codi de senyals per comunicar-nos. Quan volíem convidar l'altre a sopar, posàvem una bandereta. Era divertidíssim. " Tot i això, també opina que l'artista mai arribà a sentirse arrelada a aquella ciutat. "La Rosa no parlava alemany ni el va voler aprendre. Potser perquè allà es va envoltar d'un grup de gent que parlava castellà. De fet, vam riure molt un dia que, tota seria, em va dir que aprofitaria una estança a Barcelona per anar a prendre unes quants classes d'alemany. Però tampoc li feia falta; ella només necessitava el piano per comunicar-se amb els seus alumnes. I tots l'adoraven", diu Cervera. De la vàlua del seu mestratge, també n'és testimoni Ana Higueras. ''Era capaç de transmetre als alumnes la seva forma de tocar en només les tres setmanes que durava el curs. Els seus alumnes sentien passió per ella." de les nostres grans pianistes, però mai ha estat valorada com corresponia. f ara la tenim completament oblidada", pensa el violoncel·lista. Antoni Ros Marbà, per la seva banda, és de l'opinió que si la carrera de Rosa Sabater no va assolir la projecció que U corresponia va ser, en bona part, per la vida personal de l'artista. "Ella va estar uns deu anys sense tocar i aquest parèn- tesi va influir molt. f també el fet que ella mateixa no va tenir mai una preocupació molt extrema per aquest tema. Ella no va tenir mai una obsessió per allò que es diu fer carrera i tot el que això comporta. No estava trucant cada dia a un o a un altre, ni crec que tampoc hagués tingut mai una persona que estigués abocada a aquesta feina de manera sistemàtica. És clar que tenia ganes de fer coses, però per sobre de tot, Rosa Sabater era una senyora de Barcelona." Però aquella senyora tenia només 54 anys quan va agafar el vol que la portà al seu destí. Poques setmanes abans s'havia acomiadat d ' Ana Higueras i dels altres professors de Santiago de Compostel·la d'una manera particularment emotiva. "Ens va parlar com si fos l'última vegada que ens hagués de veure. Plorava, i no parava de dir-nos que ens estimava moltíssim a tots. Era una persona molt sensible i segurament va tenir la intuïció que no tornaria a veure'ns", pensa la ~e z8g cantant. Un tràgic pressentiment? Impossible dir-ho, però el cas és que a Rosa Sabater li havia costat molt decidir-se d'acceptar la invitació que des de feia molt de temps li formulava el clavecinista colombià Rafael Puyana perquè visités el seu país. l fins a última hora va estar dubtant de pujar a aquell avió. En Marçal Cervera va viure amb ella aquells últims moments. "El vespre abans vaig estar sopant a casa d'ella. Recordo que tota l'estona m'anava dient que no tenia ganes de fer aquell viatge. Tenia un mal pressentiment. lla trista realitat és que tot va anar malament. D'entrada, ella havia d'anar directament de Frankfurt a Colòmbia, però a darrera hora va haver-hi un canvi i la van fer anar a París, per agafar allà el vol de la línia colombiana, que feia escala a Madrid. 1 durant el temps d'interconnexió que va estar a l'aeroport va trucar a la seva filla. Varen tenir una llarga conversa que va ser una mena de comiat, perquè la Rosa li anava explicant a la Rosita com havia deixat organitzades les seves coses, en quin calaix trobaria què... " A les 23.30 hores del dissabte 26, el Boeing 747 d'Avianca, amb 192 persones a bord, s'enlairà de l'aeroport Charles de Gaulle, amb destinació final a Bogotà i escales previstes a Madrid i Caracas. En iniciar la maniobra d'aterratge a l'aeroport de Barajas, un cúmul d'errors humans van fer que l'aparell impactés contra el terra a la rodaHa de la terminal. Només van haver-hi I I supervivents. Per tot això. Gonçal Comellas no ha pogut oblidar, ni oblidarà mai, aquell dia que va coincidir amb Rosa a la sala d'espera de l'aeroport. "Em va començar a parlar de la seva por a volar. 1al final em digué: «Mira Gonçal, jo sempre he tingut el pressentiment que si no em moro d'un atac de cor, em moriré en un accident d'avió»." 31 463 RETRAT i ,i,(i(jlf;i!r;i Ens trobem al Gran Teatre del Liceu el dia després d'una de les funcions de L uisa Miller de Verdi que clou en la temporada oficial 2007-08 del coliseu barceloní. La soprano búlgara Krassimira Stoyanova ha recollit un altre cop els més càlids aplau diments i "bravos" de la vetllada. El seu debut al Liceu amb Desdèmona de l' Otello verdià va suposar el descobriment d'una soprano de raça, d'aquelles que provoquen entre l'entès i exigent públic barceloní admiració unànime per la seva impecable tècnica vocal i la generositat d'un timbre homogeni que dibuixa al detall els r ols que interpreta dalt de l'escen ari. La seva torn ada am b Luisa 1\lfiller el juny passat i el proper encapçalamen t del cartell al Simon Boccanegra que es veurà properament al Liceu l'han conver tit ja en una soprano h abitual de la casa amb el vistiplau del públic. Krassiinira RMC 289 Una cantant amb cordes de violí per MERCEDES CONDE PONS - Ahir va cantar Luisa Miller i vaig teni r l'oportu nitat de sent ir la funció des del lloc on es fan les retransmissions de ràdio, a l' interior de l'escenari. Això m'ha permès de seguir tot el procés de preparació justament previ a l' inici de l'espectacle: els últims retocs a l'escenografia, el repàs de la posició dels nens a l'escenari i també la seva situació darrere el teló abans que s'aixequés. Mentre sonava l'obertu•·a, vostè estava aparentment tranquil·la, tot seguint el ritme de l'obertura i pràcticamen t di rigint-la ! Com són aquells moments abans que s'aixequi el teló? Què pensa en aquells instants previs a l' inici de l'acció? -Que ja sóc la Luisa Miller. Una meitat meva pensa de fo1ma molt pragmà- tica, perquè és necessari controlar dalt de l'escenari, no es pot deixar tot a la intuïció. Però l'altra meitat i potser sí que és cert que és la més important. pensa que jo sóc veritablement el caràcter que interpreto en aquell moment. Si no sóc capaç de ficar-me en el pensament d'aquell personatge, en allò que el mou, no puc portar-lo endavant, perquè el públic ho nota. Aq uesta és l'única manera com el personatge pot ser veritablement creïble. Tanmateix, quan s'inicia el procés de constTucció del rol, això no funciona així, perquè s'ha d'esta r pendent dc moltes coses. Però després, a les funcions, s'han de posar els sentits. els sentiments a l'abast del públic per tal d'expressar la música, el caràcter que va imprimir Verdi o Schiller. Després d'aquesta idea es situa el cantant, perquè aquest només és l'intèrpret. Hi ha una particular substància del cantant que subsisteix entre tot això, però el cantant a la fi és un instrument i alhora l'executor d'aquest instrument. El cantant. al capdavall, és la suma d'allò que vol expressar el compositor, el dramaturg, el director d'escena i el director musical, i per això el procés dc preparació d'un rol és tan llarg i complex. - Vostè, com a violi nista, possiblement cnt·engui molt més la diferència ent re un instrumenti sta i un cantant. Hi ha diferències? -Sí. certament és diferent. però també depèn de quin tipus d'inst ru mentista i cantant es tracta. Un instrumentista que toca en una orquestra i un cantant que canta en un cor és gairebé el mateix tipus d'intèrpret, i dic '·gairebé'' perquè 33 -165 i4i(jlf;ii(i RMC 289 34 466 RETRAT es tracta d'un grup de persones que fan música alhora i el risc a què s'enfronta no és tan gran. En un cert moment, un pot atu rar-se i no es nota. Això un solista no ho pot fer, perquè el públic se n'adonaria. Els cantants treballem per l'instant i existim en el moment perquè no tenim l'opció de repetir. Si jo m'equivoco, no cm puc aturar i dir: "això ho puc fer millor". - Tenint en compte que pensa que quan interpreta un personatge només hi ha una meitat de vostè que es pot endinsar en els sentiments del personatge que hlte•·p•·eta, lïns a quin punt un cantnnt es pot sentir com el personatge que està interpretant? - Penso sovint en aquesta qüestió, en què significa aquesta màgia tan difícilment explicable amb paraules. A vegades sento que, en un moment donat, podria fins i tot morir, com el personatge. Naturalment, hi ha una mica d'artificialitat, però hi ha vegades que es senten les emocions de f01ma tan forta que realment un es pot sentir que és el personatge en qüestió. Si un cantant vol arribar a això. ho pot aconseguir. I això es veu i es sent. - La paraula compassió -en el sentit de compartir la passió d' un altrepotser seria la que més s'aproxima a aquesta idea? -Sí, i això també fa referència a la situació que es crea quan un coJ.Iega està transmetent uns sentiments i un els rep, els reprèn i els retorna. D'aquí és quan sorgeixen els moments màgics, perquè tot és viu. no hi ha res d'artificial, tot és natural. - 0 sigui que també és molt important tenir uns companys bons als costat... - Per descomptat. Aquí he pogut treballar amb grans col·legues, com josé Cura en Otello, o Aquiles Machado en Luisa Miller. Perquè cadascú vol donar el cent per cent, i això es nota en la seva mirada. i en Ja seva veu. A més, els cantants som molt sensibles a qualsevol incidència que pugui sorgir, fins i tot en la nostra vida personal, com si has dormit poc o molt, bé o malament. el que has menjat. begut. .. No s'ha d'oblidar que nosaltres també som humans, no podem ser màquines. -Creu que el públic és conscient de totes aquestes circumstàncies que envolten una representació en viu? - Al públic hi ha una gran varietat de persones, amb diversos nivells de coneixement sobre l'òpera. N'h i ha que va n a l'òpera perquè està de moda o bé perquè els han regalat dues enh·ades o estan fent turisme. 1 n'hi ha que n'entenen de debò. Nosaltres cantem per a tots i un descobreix que hi ha gent al públic que sap encara més d'òpera que nosaltres. Però és cert que n'hi ha pocs que A vegades sento que, en un InOinent donat, podria fins i tot Inorir, COill el personatge. són conscients d'allò que passa també darrere el teló, que darrere hi ha persones, amb els mateixos problemes que ells. Hi ha tantes circumstàncies que envolten el cantant, com per exemple la disfressa que porta; n'hi ha que pesen tant que un no pot ni moure's ! I hi ha registes que no ho entenen, l'òpera en aquest sentit no és com el teatre, per cantar es necessita una certa comoditat, i no sempre és possible. -Vostè va començar en el món de la música com a violinista, i fins i tot va ser membre d'alguna orquestra. Això no és molt comú en el món dels cantants. Per què va escollir quedar-se amb la veu? -Va sorgir d' una manera molt espontània. Jo no pensava que el cant pogués ser la meva professió. Quan estudiava a l'Acadèmia vaig començar a cantar en un cor i em va sorgir un gran amor pel cant. Jo ja sabia que tenia una veu, que podia cantar, però no m'ho havia pres mai seriosament. Fins que cantant al cor vaig descobrir un món màgic. No existia res més interessant que cantar. Així vaig decidir que havia de cantar seriosament. -Actua lment continua pensant així. després de tant de temps? -Naturalment, va haver-hi moments al principi d'estudiar, en què vaig pensar que no podria dedicar-m'hi seriosament perquè, com és natural, ningú no neix ensenyat i jo havia de trobar la tècnica per a la meva veu. Però tenia intuïció i el meu caràcter potser ha estat més fort del que m' imaginava. Quan vaig cantar el meu primer rol va ser un moment excepcional: tràgic, còmic, divertit, angoixant..., es van ajuntar molts sentiments; no és fàcil que el teu primer rol sigui Violetta de La Traviata. Aquesta Violeta ha estat una victima del meu desig de cantar, però la vaig fer. Mentrestant, però, jo continuava tocant el violí. Però des de 1993 vaig començar seriosament a cantar perquè vaig trobar el meu actual mestre, amb qu i va ig aprendre veritablement la tècnica del cant. - D'aquella primera Violetta a l'actualitat, ha canviat mo lt la seva percepció del rol? -En el cas de Violetta, crec que no hi ha cap altre rol del meu repertori que conegui millor que aquest. Potser perquè va ser el meu primer rol, l'he imprès dins meu. No puc dir que sigui el meu rol perfecte, per això, potser perquè va ser la meva victima. -Té algun rol predilecte? -Luisa Miller, o també Desdèmona, però n'hi ha tants! La Bohème m'agrada molt, també. Jo no sé dividir els rols. Si agafo un rol, l'he d'estimar. Crec que no és just no fer-ho i el meu cor no em deixa. Per a mi ha de ser amor a primera vista. - Quan debuta en un nou rol i després el canta altres vegades, canvia la seva percepció al llarg del temps? -Sí, perquè el rol es desenvolupa, i un també va madurant. Un va agafant experiència de Ja vida i això de seguida es reflecteix en la feina. Es van aprenent coses que es poden aplicar a Ja feina. Després d'un temps de no haver cantat un rol, quan el reprens t'adones que aquest rol ha madurat, i ha millorat, perquè ha reposat i agafa encara més bon gust, com els vins. - Desdèmona, Luisa Miller, Traviata, Liu ..., són els rols que canta més sovint i dóna Ja circumstància que totes són dones que pateixen i després moren. És més difícil preparar els rols dramàtics com aquests o els rols més còmics com el d'Alice Ford de Fa/staff, que també canta sovint? -És fantàstic poder fer rols tan diferents. Jo m'ho vaig passar molt bé fent l'Alice, encara que no sigui un rol dc molt lluïment, però fins al final un està a dins d 'un gran divertiment i pot tornar a casa no tan destruït emocionalment. Però mai no s'ha d'exagerar, ni en l'humor ni en la tragèdia, perquè si s'exagera, sí que es produeix una tragèdia en la realitat. No és que m'agradi RETRAT i,i,(i(jlf;i!f;i Es tracta d'una dona menuda, no especiahnent petita, però sí aparentment fràgil. Al carrer de ben segur que passa desapercebuda. Parla italià amb gran correcció i el seu parlar dol ç i mesurat no fan pensar en absolut en la imatge que desprèn dalt de l'escenari. Allà és una dona en majúscules, una hero1'na que es plany i obre el seu cor a través d'una veu de gran capacitat comunicativa. La seva completa formació musical -abans de decidir dedicar-se al cant d'una manera exclusiva era una violinista amb talent que ja txeballava professionalment en orquestres del seu país d'origen- es fa palesa en la seva actitud dalt de l'escenari. Tot i no tenir res a veure el treball amb un instrum en t propi -la veu- amb el treball amb un instrument extern -el violi-, la seva seguretat i precisió a l'hora de cantar fan pensar en la d'un violinista a l'hora de posar el seu arquet sobre el violí abans d'extreure'n el so més càlid i profund però també el més brillant EVA GUlu.AMET morir, però tinc tantes maneres de morir! [riu], però és certament interessant perquè no és el mateix morir assassinada, enverinada o embogida ... Per això crec que és tan important tenir en compte la psicologia a l'hora de preparar un paper. -Quin paper juga la música per assimilar caràcters i situacions com aquestes? -El compositor ja ho ha previst tot i té tan clar el text per aconseguir aquesta sensació que això li permet reflectir en la música allò que vol expressar. Per exemple en Otello, és genial el moment en què ell arriba a l'habitació de Desdèmona; només sonen els contrabaixos envoltats d'un silenci angoixant... I això és així perquè Verdi ja havia viscut el moment i havia descobert quin era l'instrument que s'esqueia més a aquella situació. ~Com és que canta tant de repertori italià? -M'encanta el repertori italià, però també el francès i el rus, tot i que d'aquest encara no n'he fet gaire; faré Tatiana al 201 O. Però per exemple, no crec que Wagner estigui fet per a la meva veu. No em sento una cantant wagneriana malgrat que dues vegades m'han ofert cantar a Bayreuth: Tannhiiuser i Lohengrin. Són rols que podria cantar, però no em sento al cent per cent feta per a aquest repertori. A més, el públic està habituat a un tipus concret de veu, que no és el meu. No tinc necessitat d'expe- rimentar, com a mínim amb Wagner. Però en canvi, Strauss sí que em crida i m'agradaria fer-ne en el futur. -Creu que la seva veu ha evolucionat, amb els anys? - Sí, la meva veu ha canviat amb els anys. Però, per exemple, vaig debu tar amb la Gilda de Rigolello i vocalment la podria fer encara, però no la faig perquè ja no em sento Gilda, ja no tinc l'edat per fer-la. En canvi, Cio-Cio-San sí que la faré, per molt que figuri que és una noia de quinze anys, perquè la veu requereix una altra maduresa. Gilda, en canvi, està habitualment relacionada a un soprano coloralura, tot i que no entenc com després aquestes sopranos poden arribar al tercer acte. que és molt més dramàtic. -Quins són els rols que pensa cantar en el futur? -Aviat faré Cio-Cio-San, Maria di Rohan de Donizetti i segurament faré 11 Pirata de Bellini. També debutaré en Tatiana de f evgueni Onieguin dc Txaikovski, el Requiem de Verdi, Elisabetta de Don Cario ... Però sé que mai no faréLaforza del destino, ni Tosca, ni Aida , ni Un ballo in maschera; no vull forçar la veu. -A Barcelona torna amb Simon Boccanegra ... -1 tornaré més endavant amb 11 trovalore, Faust -faré el debut en el rol aquí- i Cio-Cio-San. -Com es sent a Barcelona? -Em vaig enamorar dc Barcelona a primera vista. Vaig fer el debut aquí en el rol de Desdèmona d'Otello i vaig estar molt contenta de poder-ho fer perquè la producció de Willy Decker era molt interessant. Al Gran Teatre del Liceu es respira una atmosfera molt especial. Precisament ahir ho comentava amb el meu marit. Quan s'acaba una funció, norma lment a un li vénen tots els records, com si es tractés d'una pel·lícula: què ha passat, què has vist, qui t'ha fet un comentari, què t'ha dit, què has fet i per què, en què t'has equivocat, i llavors, es repeteix tot com si es tractés d'una pel·lícula. Aquí em ve molt sovint al cap com és d'amable la gent, tot el grup d'assistents que estan darrere de l'escena i que no se'ls veu mai. Els regis/es, de seguida que s'acaba un número ens porten aigua. Potser això no sembla tan sorprenent. però és 1'únic lloc on jo he vist fer això! És un gest d'humanitat que s'agraeix molt i això ajuda molt en el desenvolupament de la funció, que no consisteix només en l'estona que dura la representació, sinó que existeix molta concentració, durant i abans d'aquesta. Nosaltres vivim amb la música, no és com tancar l'oficina i oblidar-sc dc la feina, sinó que aquesta ens acompanya nns i tot quan dormim. És una feina molt complexa. Nosaltres h·eballem com els ballarins, que cada dia hem de fer exercicis, perquè les cordes vocals són dos músculs i han de tenir la seva gimnàstica. És l'única manera d'estar en forma i fer el que es vol aconseguir. ~e 289 35 467 · Futura "'i!nninal Sur (2009) El Aeropueno de Barcelona ha experjmentado en los últimos ~as un aeomtento sin precedentes. El Plan Barcelona respoode con toda:s las infraestructuras necesarias y ya ha puesto en marcha algunas de las rrt3s relevantes.. Mas de 80 actuacooes entre las q1Je destacan: • Nueva Terminal SuJ • Nueva tOflïe de control • Centr'O de control cie Gav~ • Tercera pista • Centro de carga • eludad aeroportuarla PRECRrTICA i .aifjlf-1!(1 EL MES DE NOVEMBRE, A L'ABAST UEmerson String Quartet interpreta una obra-d'un compositor català Seguinl Ja línia encetada l'any passat, Palau 100 to rna a programar con certs de cam bra al m arge dels concerls simfònics oferts a Ja sala gl'an. (P'er MERCEDES CONDE PONS ----------------------------------------- PALAU 100 MÚSICA DE CAMBRA. Emerson String Quartet. Schubert, Conde, Xostakovitx. PETIT PALAU. 13 DE NOVEMBRE (20.30 h). I dia 13 de novembre, la sala Petit Palau acollirà un dels grups de cambra més prestigiosos de l'actualita t, I'Emerson String Quarte t. Origina ri dels Esta ts Uni ts. a hores d'ara ja ha enregistrat trenta discs compactes amb De utsche Grammophone i acumula vuit premis Grammy per alguns dels seus enregish-aments. Tot això afegit a una intensa activíta t concertística que el porta als principals escenaris del món. En aquest concert, un prog~-ama eclèctic: grans o bres del re pe rto ri cambrístic romàntic i modern es combinen amb una obra contemporània, estrenada tot just fa un any. El conce rt comença rà amb el Quarlettsatz (moviment de quartet) núm. 12. e n Do menor. Aquest moviment havia de formar part d'un quartet de corda que Schubert mai acabà. Compost el 1820. un any nefast en el pla personal, la peça E es conservà individualment, pe rq uè Schubert no en desenvolu pà posteriorment els al tres moviments q ue l'havien de completar com a q ua rtet. Aquesta peça q ue o bre el programa, contrasta i alhora es complementa amb el Quartet núm. 14 en Re menor, D. 810. "La mort posta, com succeeix també a les Set para11fes de Crist a fa creu. en q uè malgrat Ics seves paraules, no hi ha res q ue pugui atura r la tragèdia i alho ra alliberamen t de la seva mort. Ent remig d'aq uestes grans obres cal situar el pri mer qua rtet de corda del compositor barceloní Alfons Conde, titu lat Color o[ time. Aq uesta obra la va estrena r I'Eme rson Stri ng Q ua rtet el 7 de novem bre de 2007 a la sala dc cambra de l'Auditori de Valladolid. Alfo ns Conde, de fo rmació acadè mica clàssica pe rò a mb una especial dedicació al jazz i a la música pe r a cinema, no és e ncara una figura reconcguda en l'à mbit de la mús ica clàssica, però sí que ho és e n l'àrobit de la mús ica dc cinema, e n el qua l ha compos t ba ndes sono res pe r a pel·líc u les com \ Q !rJr~ría d'Elia Quiroga, The Abcm~f.T~~"àCNacho Cerda o Excuses! de i la dome/la .. del mateLx compositor i que tancarà el concert. Una obra massa ben coneguda i, per aq uest motiu, dc gran compromís a l'ho ra de fer-ne una versió pròpia. Per això només els grans quartets poden interpre ta r-la sense por de caure al seu propi parany. Serà veritableme nt un concert complet, tenint en compte l'altra de les peces que s'hi inte rpre taran. el Q uartet núm. 13 en Si bemoll menor. op. 138 dc Xostakovitx, un altre geni de la camposició per a aquest tipus de fo rmació. En concre t, aquest quartet es desenvolupa com un llarg adagio e n s is parts e nçfb denades, una lamentació que no té4j!S.J~~~O§!.~~~ ~e 289 Uúltim adéu d'Alfred Brende IBERCAMERA. Alfred Brendel, piano. Haydn, Mozart, Beethoven i Schubert. I PALAU DE LA MÚSICA. 27 DE NOVEMBRE (21 h). n mes per al record, la q ual cosa permet rà sentir en un bre u la pse de temps tres dels g~-andíssims a rtistes de la segona meita t del segle X)<. El dia li de novembre una espectac ular i carismàtica parella a rtística, la formada per la pia nis ta a rgentina Martha Argerich i el violoncel·lista lituà Mischa Maisky, ofe ri ran un recital eambrís tic amb un programa e ncara pe r de te rminar. Dues setmanes després, el dia 17 de novembre, el pianis ta austríac Alfred Brc ndel oferirà el que ell anome na '·et seu concert de comiat '' . Quan es compleixen ja 60 a nys d'a pa ricio ns públiq ues - i tenint e n compte q ue va donar el seu pri mer concert als 17 anys-. ben U Franz Joseph Haydn. Poste riorment interpre tarà la Sonata per a piano en Fa major K.533/K.494 de Wolfgang Amadeus Mozart, per finalitzar la pri mera part amb la Sonata per a piano núm. 13 en Mi bemoll major ··quasi una f antasi a ". op. 27 núm. I de Ludwig va n Bee thoven. A la segona pa rt, la Sonata per (I pi a110 nLÍm. 2 1 en Si bemoll major, bé podtia ser aquesta la seva darrera aparició davant el seu fidel públic dc Barcelona. Un públic que -com poques vegades succeeLx avui dia amb els concerts D 960 dc Fra nz Schube rt, posarà punt final a tola una carrera d'èxits d'un composito r que esqui va nt totes les prediccio ns possibles dona t e l seu àm bit familiar i els seus d urs inicis com a concertista, es va converti r en un dels pianistes més reputats de la segona meitat del segle xx. 37 -169 l .~ll(ji.,.Jit;l PR E eR rT 1e A I El MES DE NOVEMBRE A l'ABAST Quintets de piano am_b el Quartet Casals CAMBRA A L'AUDITORI. Quartet Casals. Claudio Martfnez Mehner, piano. Schubert, Beethoven, Brahms. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTOREU).13 DE NOVEMBRE DE 2008 (20 h). n any més el Quartet Casals torna a L'Auditori com a grup de cambra resident, amb un cicle propi de cinc concerts que enguany destaca per la presència d'importants col·laboradors pianístics, fet que els pe1metrà d'ampliar l'extens repertori que existeix per a aquesta clàssica f01mació cambrística, junt amb la dels quintets amb piano. El primer d'aquests cinc concerts que completen la temporada tindrà lloc el dijous 13 de novembre; un concert en el qual el Quanet Casals actuarà acompanyat al piano per Claudio Martínez Mehner, germà d'un dels membres que integren el quartet, la violinista Vera Martínez Mehner. Format, de la mateixa manera que el U Quartet Casals, a I'Escuela Superior de Música Reina Sofia, aquest pianjsta oferirà junt amb el conjunt de cordes el Quintet amb piano en Fa menor (op. 34) de Johannes Brahms, una obra cambristica magistral que abans de la seva versió definitiva per a aquesta formació, passa per ser un quintet per a cordes (amb dos violoncels) i una sonata per a dos pianos. Al costat d'aquesta obra, el Quartet Casals interpretarà també el Quartet D. 46 de Franz Schubert i el Quartet op. 95/5 de Ludwig van Beethoven. En els següents concerts, el Quartet Casals actuarà acompanyat al piano per grans figures, com el pianista Oleg Maisenberg, amb qui interpretaran el Quintet amb pia- no de César Frank, dedicat a Camille SaintSaens. Altres noms de joves realitats del panorama actual actuaran també al costat d'aquesta jove però ja prestigiosa formació de cambra. És el cas del jove Aleksei Volodin, que en el darrer concert de la tercera temporada del Quartet Casals com a gtup resident, interpretarà els 24 Preludis per a piano, op. 34 de Xostakóvitx i el Quintet per a piano i cordes en Sol menor, op. 57. El Quartet Casals completarà el prog¡·ama amb el Quartet núm. 7 en Fa sostingut menor, op. 108, en un programa integramenrdedicat a Xostakóvitx, compositor predilecte de la f01mació. Benjamin Hochman i Suguru Ito, amb obres de Schumann i Dvorak, són els altres dos pianistes que completen el quintet de pianistes que acompanyaran el Quartet Casals al llarg de la temporada de cambra dc L'Auditori 2008-09 El Centenari del Palau recorda Amadeu Vives CONCERTS DB. CENTENARI. Orquesta de la Comunidad de Madrid. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Auxiliadora Toledano, Raquel Pierotti, Josep Bros, Gustavo Peña, Enric Martfnez-Castignani. Dir.: José Ramón Encinar. Vives. ~e 28g PALAU DE LA M0SICA.l6 DE NOVEMBRE (12 h). n dels darrers concerts que s'emmarquen dins de les celebracions del Centenal'i de l'edifici de Domènech i Montanet~ e l Palau dc la Música -seu de l'Orfeó Català-, servirà d'homenatge a un dels fundadors d'aquesta iJ.Iustre formació, Amadeu Vives. El compositor, que avui dia pocs relacionen amb el seu lloc d'origen, Collbató, va esdevenir un important compositor de sarsuela, algunes de les quals s'interpreten periòdicament i freqüentment als teatres i temporades consagrats al mal anomenat género eh ico. Composicions com Bohemios, Maruxa, La Generala o Doí1a Francisquita són encara ben conegudes i assídues del panorama -lamentablement minso- sar- U suelístic internacional. Doña Francisquita és p1·obablement la més coneguda, amb fragments tan coneguts com la "Canción del ruiseñor", que interpreta la protagorusta femenina, o la romança " Por el humo se sabe", que interpreta el tenor. Doña Prancisquita es va estrenar al Tea tro Apolo de Madrid un 17 d'octubre de 1923 amb un gran èxit d'acollida. Es tracta d'una comèdia lírica en tres actes, basada en La discreta enamorada de Lope de Vega, que al seu tom s'inspirà en un conte del Decameró de Boccaccio. L'acció de la sarsuela s'ambienta en el Madrid del segle XIX, amb un gran regust madrileny que Vives recu ll en la seva música. Donades les condicions de la Sala de Concerts del Palau de la Música, la sarsuela s'interpretarà en versió de concert i amb un nodrit i atractiu quadre solístic. En el paper protagonista, la jove soprano cordovesa Auxiliadora Toledano, premiada en diversos concursos internacionals, com ara el Francesc Viñas, serà l'encanegada de suplir la prèviament anunciada María Bayo, en un paper en què podrà mosh·ar els dots virtuosístics del seu instrument en l'ornamentada ària del rui- señor. Al seu costat, un experimentat i excel·lent intèrpret de sarsuela com és el tenor barceloní Josep Bros, interpretarà el paper de Fernando. Raquel Pierotti, Gustavo Peña i Enric Martinez-Castignani completen un repartiment d'àmplia volada, amb la presència del Co1· de Cambra del Palau de la Música i I'Orqu esta de la Comurudad de Madrid, sota la direcció del seu titular, josé Ramón Encinar. Christian Zacharias homenatja Rosa Sabater I EUROCONCERT. Christian Zacharias, piano. Haydn i Schumann I Beii'Arte Salzburg. Emma Kirkby, soprano. Susanne Rydén, soprano. Dir.: Annegret Siedel. Diversos autors. PALAU DE LA MUSICA.l7 DE NOVEMBRE i 2 DE DESEMBRE (21 h, RESPECTIVAMENT). os habituals il ·lustres de les programacions d'Euroconcert intervindran en aquesta XXJV temporada amb dues setmanes de diferència. El pianista alemany nascut a l'Índia, Christian Zacharias, toma en solitari a l'escenari del Palau de la Música amb un concert que s'emmarca dins dels actes de commemoració de la mort de la pianista catalana Rosa Sabater, traspassada tràgi- D 38 470 cament ja fa vint-i-cinc anys. Christian Zacharias interpretarà en aquest recital pianístic dues sonates de Franz Joseph Haydn, la Sonata en Re major, Hob. XVI/24 i la Sonata en Mi bemoll major, Hob. XV/138 i Humoresque, en Si bemoll major, op. 20 i Fantasiestücke, op. 12 de Robert Schumann. La soprano britànica Emma Kirkby torna a Euroconcert per interpretar música barroca de diversos autors, des de Johann Sebastian Bach a Heimich lgnaz Franz Biber, passant per altres compositors menys coneguts però que petmetran acostar-se a l r ic panorama creatiu barroc: Rosenmüller, Tunder, Vierdanck, Dedekind, Lübeck, Altenburg, Schütz, Schmelzet~ Lechler, Schildt i Staden completaran un programa variat, amb obres vocals de tema religiós, molt adequat per l'ambient prenadalenc a què convida el mes de desembre. Emma IGrkby actuarà acompa- nyada de la també soprano Susanne Rydén i el grup instrumental Beii'Arte Salzburg, sota la direcció d' Annegret Siedel. •'··/ ....... www.palaumusica.org 908 008 • PA LAU M ÚSiCA CAT ALANA BARCELONA 1908·2008 ELS CONCERTS DEL CENTENARI Dl UMENGE · 16/ 11/ 2008 · 12 h DOÑA FRANCISQUITA, D'AMADEU VIVES ORQUESTA DE lA COMUNIDAD DE MADRID COR DE CAMBRA DEL PALAU DE lA MÚSICA CATALANA (patrocinat per Fundació Caixa Catalunya) AUXIUADORA TOLEDANO, soprano RAQUEL PIEROTII, soprano JOSEP BROS, tenor GUSTAVO PEÑA, tenor ENRIC MARTÍNEZ-cASTIGNANI, batflon JOSÉ RAMÓN ENCINAR, director Preus: de 20 € a 40 € Amb 18 col-latxxacló de: Conse¡elfa de Coftura y T.mtro de 1a Cooulidad de Madrid Concelt patrocinat per DIMARTS· 10/ 02/2009 · 21 h JOAN MANUEL SERRAT Preus. de 25 € a 50 € Coocert pstrocmat pet DILLUNS · 09/03/2009 · 21 h ESTRENES HISTÒRIQUES AL PALAU REAL FILHARMONIA DE GAUCIA ORFEÓ CATALÀ (palrocínat per Fundació Carxa Penedès) ALBA VENTURA, piano DANIEL HOPE, violi DAVID RUSSELL, guitarra ANTONI ROS MARBÀ, director Falla: Concerto per a clave I cinc Instruments (estrenada el s de novembre de 1926) Berg: Concert per a violi I orquestra, ·a la memòria d'un àngel" (estrenada el19 d 'abril de 1936) Rod rigo: Concierto de Nanjuez (estrenada el 9 de novembre de 1940) Mo ntsalvatge: Csnt espiritual (estrenada el9 d 'abril de 1960) Preus: de 25 € a 45 € VENDA D'ENTRADES Taquilles Palau de la Música Catalana Telèfon: 902 442 882 Fax: 932 957 208 Ne: taquilles@palaumusica.org Horari de dilluns a dissabte de 1O a 21 h www.palaumuslca.org Organitza: 11 11liJI'I ~~~S t 11111r1 ICA - ORHO CATALÀ PALAU DE LA MUSICA Amb al suport de: El MES DE NOVEMBRE A l'ABAST Del s inicis del sim foni sme a l'actualitat en un mes El mes de novembre es presenta ple i. variat de música en la temporada de l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya. Tres seran els directors amb els quals treballarà l'OBC durant aquest m es; tres directors amb repertoris d'interès i maneres de treballar ben diferents que fan albirar con certs de gran diversitat artística. TEMPORADA OBC. Dejan Lazic, piano. Dir.: G. Antonini. Haydn, Kraus i Mozart. I Ra- fal Blechacz, piano. Dir.: Víctor Pablo Pérez. Gerhard, Saint-Saêns, Brahms. I Iris Vermillion, piano. Dir.: Víctor Pablo Pérez. Mahler, Bruckner. I Monica Groop, mezzosoprano. Camilla Hoitenga, flauta. Dir.: Ernest Martínez lzquierdo. Sibelius, Saariaho. l'AUDITORI. DEL 7 Al30 DE NOVEMBRE DE 2008 (CAL CONSULTAR DATES I HORARIS). l primer director, que treballarà amb l'O BC durant la primera setmana del mes, serà l'italià Giovanni Antonini, conegut bàsicament en la seva faceta com a fundador i director de la famosa formació de música barroca U Giardino Armonico -sorgida l'any 1989- i com a virtuós intèrpret de flauta de bec. Antonini ha anat ampliant la seva faceta de director en els darrers anys i aquesta serà la primera ocasió a presentar-se davant l'OSC en aquest darrer vessant. Una faceta que ja l'ha portat, tot s'ha de dit~ a treballar amb orquestres tan prestigioses com la Filharmònica de Berlín o la Gewandhaus de Leipzig. El programa està directament vinculat al seu camp d'interès i es centra en el repertori simfònic c làssic representat per Haydn i Mozart. Antonini ditigirà la Simfonia núm. 99 de Franz joseph Haydn -una de les dotze simfonies conegudes amb el sobrenom de "londinenques" i compostes entre 179 1 i 1795- i el Concert per a piano en Re major, que interpretarà al piano Dejan Lazic, del mateix compositor. La famosa Simfonia núm. 38, "Praga" de Wolfgang Amadeus Mozart vindrà precedida de l'obertura 0/ympia de Joseph Marrin Kraus, contemporani de Mozart. Aquesta obertura forma part del conjunt de música incidental que el compositor originari de Miltenberg am Main (Alemanya), però que desenvolupà gran part de la seva activitat compositiva a Suècia durant el regnat de Gustau III, va escriure per al drama de Voltaire 0/ympie, l'any 1792. El director burgalès Víctor Pablo Pérez toma a Barcelona per dirigir I'OBC en dos programes consecutius d'alt contingut romàntic. El primer conté com a obra principal la Segona Simfonia de E RMC z8g 40 472 johannes Brahms, junt amb el Concert per a piano núm. 2 de Saint-Saens -el més cèlebre de l'autor-, que interpretarà al piano el jove Rafal Blechaz. En el mateix programa s'inclou Pedrelliana, el particular homenatge de Robert Gerhard al seu mestre de composició, Felip Pedrell. En el segon concert al capdavant de l'OSC, Pérez s'enfronta a un atractiu i expansiu programa, que s'inicia amb una selecció dels lieder de Des Knaben Wunderhorn de Gustav Mahler i a la segona part es completa amb la Simfonia núm. 3, "Wagner" d'Anton Bruckner. La veu solista de la mezzosoprano alemanya Iris Vermillion donarà als lieder orquestrats per Mahler i inspirats del poemari tradicional conegut amb el sobrenom d'El com màgic de la joventut una versió més dolça i innocent que la que ofereix habitualment la veu masculina. La Simfonia núm. 3 d'Anton Bruckner és un bon contrapunt en un programa que inclou la gran evolució postromàntica del simfonisme germànic. Bruckner, gran mestre de Mahler, va ser alhora un gran admirador de la concepció simfònica de Richard Wagner; per aquest motiu li dedicà aquesta Simfonia en Re menor. Una obra que en la seva primera versió -que va restar inèdita fins a la seva trobada l'any 1977- contenia moltes més citacions wagnerianes de les que conté la seva versió definitiva i la més interpretada. E l darrer concert del mes de novembre serà el p1imer concert de la temporada al capvadant de l'O BC per a Ernest Martínez lzquierdo -encara en el seu càJTec de director convidat- i que novament acostarà al públic barceloní un repertori que e ll coneix de ben a prop, el finès, gràcies a la seva vinculació amb l'àmbit musical i compositiu d'aquest país. Precisament aquest fet permetrà la tomada de la compositora finesa Kaija Saariaho a Barcelona, on oferirà un curs de composició a I'ESMUC, paral·lelament a l'audició de les seves obres en dos programes diferents. ' L OBC, liderada per Martínez lzquierdo, abordarà dues obres simfòniques de l'esmentada compositora, les Cançons d'Adriana (2006) -per a les quals comptarà amb la participació de la mezzosoprano Mon ica Groop- i "Ai/e du songe" per a flauta i orquestra (2000), que interpretarà a la flauta Camila Hoitenga, col·laboradora habitual de Saariaho. La primera d'aquestes obres és en realitat una adaptació de l'òpera Adriana Mater que la compositora fmesa va escriure sobre un text d'Amin Maalouf i que va estrenar l'any 2005. junt amb aquestes dues obres, el contrapunt vindrà donat pel gran compositor rinès de Ja primera meitat de segle xx, Jean Sibelius, de qui s'interpretarà En Saga i La filla de Pohjola. Contemporàniament a aquests concerts simfònics, el Grup Insu·umental Barcelona 216 oferirà -sota la direcció una altra vegada de Martínez lzquierdo- un concert íntegrament dedicat a l'obra més cambrística de Saariaho. Obres com Solar ( 1993) -per a conjunt instrumental i sintetitzador-, Lichtbogen ( 1986) -en la primera de les seves obres en què fa servir l'ordinador com a instrument-, Noa-Noa (1992) o New gates ( 1996), mostraran a l'oient un ampli ventall del particular estil i inspiració de caire astral i cosmològic a què Kaija Saariaho remet en gran part de les seves obres. EL MES DE NOVEMBRE, A L'ABAST 'Le nozze di Figaro' O la síntesi ideal d'òpera bufa i seriosa La programació de Le nozze diFigaro sempre ha de ser saludada amb el somriuTe de satisfacció més ampli possible, perquè és una obr a rodona, gairebé perfecta; divertida sense deixar de ser interrogadora, escumejant però n o banal, lluminosa i iJ.luminadora: més o m enys ho té tot I per J. COMELLAS ru rdem que es basa en un text atral de Caron de Beaumarhais, estrenada el 1784 -dos ys abans que l'òpera- i que formava part de la trilogia iniciada el 1775 amb El barber de Sevilla i acabada amb La mère coupable, aquesta sense massa històlia. Va ser el compositor qui va teni r la iniciativa i va esperonar Da Ponte, tot iniciant d'aquesta manera la productiva i coneguda, encara que no extensa relació. Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais (I 732-1799) era noble per casament i havia estat mestre de música de la filla de Lluís XV. Tanmateix, el contingut del seu teatre, sense ser declaradament polític, posseïa una càrrega més que subtil de subversió de l'ordre establert i per tant s'alineava amb els postulats prerevolucionaris que abocaren el I 789 a Ja Revolució Francesa. Per això Da Pon te va haver de garantir a l'emperador Josep 11 que eliminaria tot rash·e d'aquesta dimensió. D'aquesta manera es concentrà en l'estricte context de les relacions personals, i defugí la càrrega dialèctica cenh·ada de manera particular en el personatge de Fígaro. Llibretista i compositor va n saber traslladar, de l'escena teatral a la lírica, l'aplec de personatges que tan bé havia dibuixat Beaumarchais i la malla de relacions que s'estableixen entre ells a partir d'un fil argumental que permet mostrar amb tota naturalitat constants fonamentals del comportament humà. Perquè, aquest és un dels grans mèrits de l'obra; tot en ella, tipus i relacions, assoleix una absoluta credibilitat i tot en ella està dosificat amb u11a enonne mestria, a través d'un llibret perfecte i d'una partitura excepcional per la capacitat d'introspecció en els mecanismes de comportaments de la persona. Alhora, la dialèctica òpera bufa/òpera seriosa es resol en el punt ideal de la comèdia, de la síntesi dels dos gèneres, que abasta sengles pols fonamentals de la condició humana: el riure i el plor. Un riure que aquí mai no és desbordat i un plor que mai no es manifesta com que!- com definitiu: pel mig circula la vida, en aquest cas molta vida. Una vida que, per tant, ens colpeix i ens interroga, encara que sigui entremig de situacions argumentals aparentment - només aparentment- banals. Tot plegat configura un espectacle gran, encara que no grandiós. Un espectacle que, hi insisteixo, mai no defuig la dimensió humana, que per això sentim molt proper, que no ens eleva a dimensions irreals o metafísiques, sinó que ens penetra am b la naturalitat -i la h·anscendència- del respir. A més, ho fa des de la naturalesa genuïna d'un gran àpat per als sentits; perquè definitivament Le nozze di Figa ro és una obra per gaudir sense reserves, però que tanmateix no admet abandonar-se a l'epidemús. Darrere dels propòsits lascius del comte hi ha una història -que ve ja d'El barber de Sevilla- i hi ha uns comportaments i unes actituds que per la seva impecable lògica humana interna de cap de les maneres deixen indiferent; com tampoc no es pol oblidar que, amb tot i malgrat l'esforç d'evitaria càrrega subversiva, hi ha dues classes socials en joc~ en lluita- , una de les quals amb un evident estatuts de privilegi; i també dos sexes, un dels quals, històricament també amb el seu propi estatus de privilegi. Per tot plegat i per damunt de tot, l'obra adquireix un innegable substrat progressista. Antoni Ros Marbà conduirà musicalment un equip important, i escènicament ho farà Lluís Pasq ual. Del primer cal referir-sc no sols al seu moment de maduresa -aquest és un tòpic que essent cert esdevé una mica fàcil-, sinó sobretot de creativitat, d'aquesta Línia que defmeix la grandesa. Lluís Pasqual és un dran1aturg que coneix molt bé el material de base dc l'obra i alhora és un creador que sense renunciar al seu doll propi, tan reconegut arreu, té la vi rtut fonamental de saber que en òpera pl'imer és la música. I trio de protagonistes principals femenins -comtessa, Susanna i Cherubino-, promet resultar d'autèntica referència, amb l'afegitó que dues d'elles -Emma BeU/comtessa i Sophie Koch/Cherubino- debuten al Liceu. Ofèlia Sala/Susanna és una artista merescudament molt estimada al Liceu, que es troba vivint un moment de gran projecció internacional. La bri tànica Emma Bell figura com una de les veus emergents de trajectòria més brillant. Es va donar a conèixer el 1998 en aconseguir el Premi KatWeen Femer i des d'aleshores ha anat escalant posicions a l'univers líric internacional. Coneix els principals teatres d'òpera europeus i ha estat dirigida, entre d'altres, per Christie, Pappano, Andrew Davies, Mackerras i Harry Bicket. I el mateix es podria dir de la mezzosoprano francesa Sophie Koch, també am b un historial de gran consistència que ha treballat, entre d'altres, amb Thielemann, Ozawa, Gergiev, Colin Davis, Bychkov, Mehta, Welser-Moest, Masur. Els seus oponents masculins -bàsicament el comte i Fígaro-, també seran ben atesos per Ludovic Tézier -comte-. a qui vàrem descobrir en Ma non Lescaut el mes de desembre del 2006, i Kyle Ketelsen -Fígaro-, l'excel·lent Leporello del Don Giovanni de la temporada anterior. E RMC 289 LE NOZZE Dl FIGARO de W. A. Mozart. Llibret: Lorenzo Da Ponte. Ludovic Tézier. Emma Bell. Ofèlia Sala. Kyle Ketelsen. Sophie Koch. Marie Mclaughlin. Friedmann Rllhlig. Raul Giménez. Roger Padullés. Eliana Bayón. Cor i Orquestra del Gran Teatre del Liceu. Dir. escènica: Lluls Pasqual. Dir. musical: Antoni Ros Marbà. Nova coproducció del Gran Teatre del Liceu i la Welsh National Opera (Cardiff). LICEU. DE L'll AL 30 DE NOVEMBRE DE 2008 (CAL CONSULTAR HORARIS). 41 473 Ha nascut el canal de música clàssica catalana CATCLAS SI CA. CAT Amb obres d'autors i intèrprets catalans, les portades dels àlbums, informació sobre el que està sonant, notes biogràfiques dels autors, galeria d'imatges i l'avanç d'allò que sonarà després. També incorpora un arxiu de programes temàtics per escoltar o descarregar, un arxiu de músics, l'accés a la informació de la programació del canal, l'agenda de concerts i un ampli ventall de notícies i destacats d'actualitat relacionats amb l'univers musical. Cat només per internet MUSICA LlA PAPER D'ASSAIG ll·lu min acio ns per JORDI CORNUDELLA POETA a primera vegada que vaig sentir en directe Paco de Lucía va ser el 1977, a la Monumental de Barcelona, en un concert que compartia amb Carlos Santana; amb l'Enric, el meu germà, el seguíem en disc des de Fuente y caudal, que d 'ençà que va sortir el1973 va ser una revelació per tanta gent, com nosaltres, allunyada de la música flamenca. Però l'impacte decisiu, per mi, va ser un alh·e disc, Almoraima, que havia sortit el 1976 i que vaig adquirir un parell d'anys després. S'hi refereix aquesta breu estrofa, que copio de la vella llibreta d'on, al cap de tant de temps de no recordar-me'n, ha sortit a sorpendre'm no fa gaires setmanes: L La llum de l'lila Verda reverberant als dalts de la guitarra, i al bordó l'Ocell Negre. Els tetmes amb majúscula del primer vers i del tercer els hi devia posar segurament amb una voluntat de suggestió simbòlica que avui encara em sembla vàlida, però tenen també un sentit referencial. "UJa Verda" tradueix el topònim Almoraima, que és la zona del Camp de Gibraltar a la qual es refereix el títol del disc de Paco de Lucía, i "Ocell Negre" tradueix Ziryab, el sobrenom amb què a l'aJ-Andalus del segle IX es va conèixer el cantant i llaütista Abu-1-Hasan Ali ibn Nafi, nascut a Bagdad l'any 789; Ziryab es va establir cap al 825 a la cort dc l'emir Abd al-Rahman 11, a Còrdova, hi va fundar el primer conservatori del món islàmic i va importar a la península un corrent de sàvia tradició musical que no s'ha estroncat. lbn Hayyan, l'historiador del segle Xl, explica que el sobrenom de Merla l'hi donaven perquè tenia la pell moll fosca, parlava amb claredat i fluïdesa i era dolç de caràcter. Amb la impressió fonda d"A/moraima a l cor i al cap, a primers dels vui- tanta vaig assistir -en companyia de Ricard Balcells, amb qui durant un temps vaig apendre molt sobre les maneres com val ia pena d'escoltar la músicaal concert que Paco de Lucía va fer al Teatre Grec amb el sextet que acabava de constituir (hi eren tots, si no em falla Ja memòria: els seus germans Ramón, segona guitarra, i Pepe, cantaor; el baixista Carles Benavent, el percussionista Rubem Dantas i el flautista i saxofonista Jorge Pardo). D'aquell concert felicíssim en conservo, sobretot, el record precís d'una il·luminació. Va ser a la segona part, en un dels moments en què els altres músics van deixar sol a l'escenari el guitarrista d' Algeciras. Una estona abans havia interpretat una so/ea, impactant per la claredat amb què s'hi trenaven fins a quatre veus i per la profunditat de l'expressió; hi vaig sentir, una vegada més, el ressò de certes sonates de Domenico Scarlatti que coneixia en la versió de Ral ph Kirkpatrick: un parentiu que feia temps que havia après a esperar que se'm fes pa- ten t. de fo1111a esporàdica, en qualsevol audició d'Scarlatti o de guitarra fla menca. En canvi, no m'esperava gens el que va passar quan Paco de Lucía va temprar l'instrument per atacar, sense pausa entre l'afinació i la peça pròpiameni dita, la ronderïa "Cueva del Cato". El guitarrista preludiava com ho haurien pogut fer Johann )akob Froberger, Louis Couperin o )ean-Henry d'Anglebert al clavicèmbal. Vaig tenir la sensació que la severitat concentrada de Paco de Lucía reproduïa davanl mate ix dels meus ulls Ja manera com aquells músics del XVII devien explorar e l seu instrument, en els preludis no mesurats, per posar en solfa els dits i l'oïda abans de tocar una suite de danses. De vegades, a més d'omplir-nos amb una satisfacció immensa, la música ens regala revelacions insospitades. En un sol inslant és capaç d'il·luminar-nos amb una claror que, si sabem fer-la del tot nostra, se'ns converteix en una riquesa perdurable. PACO DE LUCfA ~e 289 43 -175 üil(jl(i!f;i PASSATEMPS Música per EDUARD V. PATSI encreuada 4 5 8 1---t--+--+--+-9 Música encreuada d'octubre 2008 (núm. 288) RMC 289 Horitzontals. 1. La santa patrona dels pianistes. Valia meitat que la blanca (i no és qüestió de racisme) . 2. Embelleix (teòricament) una línia melòdica. Serpentó. 3. Culmell, compositor català. Si. Espectacle sota carpa (plural). 4. Aram Katxaturian. Nom artístic de Lidia Rosa Hernàndez, cantant cubana. Compon una obra musical. 5. Cinquanta romans. Tastar el vi , i si és amb acO~lpanyament musical, millor. Escola de Direcció Supersònica. 6 . Imposes, però només les vocals i la m. Tnterpre·tís una· fr~se musical molt semblant a la que acaba de tocar la primera veu. 7. Ciutat a la qual està dedicada la Segona Simfonia dc Joan Guinjoan. Una batuta. 8. Intèrprets de cert instrument dc corda. Ravel, Respighi o Ruera. 9. Algú està fent un solo de timbales, o caurà un xàfec. Executar (públicament o en privat) música. 10. Xoc de núvols, prou musical i del revés. Romberg, Rakhmàninov o Rodríguez (Picó). Nom femení (com ara la )ones, gran jazzista de Nova York). 11. Avorrides. Animal marí o gènere musical. Verticals. 1. Organització jeràrquica dels sons. Una timbala vista des de l'orgue. 2. Satie, compositor francès. País de naixement del cantant Hakim. 3. Canal de televisió americà on mai parlen de música. Referent al cos, no pas a l'esperit. 4 . 440Hz. AJ "del fauna " (amb música de Javicr Navarrete), li ha caigut la B. 5. Gamma o tessitura d 'un instrument. Part central d'en Casals (Pau, és clar). Les costes dc Garraf. 6. Mi major. Agita agita i et queda així. A un to de Do. 7. El mateix canal de TV americà, però amb la tele capgirada. Ara agita temor. Serpentó. 8. Que s'ajusta als valors propis. Que no emet ca p Hertz (s'esmuny pel 10 horitzontal). 9. Compositor català, autor d' un Concert per a violí. El de destral d 'en Lluís Llach va picar fort. 10. Rigoletto, Rienzi o Romeo (i julieta). L'Institut d'Estudis Catalans fent la vertical. Pregar de forma estranya. 11. Ofici d'Sparafucile. Animal marí o gènere musical. Solucions en el número següent. sidokus.com Instruccions: Per resoldre el sidoku cal posar en cada casella una nota musical (Do, Re, Mi, Fa, Sol, La, Si), tenint en compte que les set notes han d'aparèixer en cada columna, en cada fila i en cada zona (una zona queda delimitada per LA FA RE SOL Ml Sl DO vores més gruixudes) . Les notes que ja estan posades són pistes Sl DO LA Ml SOL RE FA que ajuden a completar aquesta composició musical. 1 particular LA SOL. Sl FA Ml RE DO encara hi ha una altra pista: si s'interpreten les notes que hi ha SOL LA fA RE DO Ml sr a les caselles ombrejades (en ordre: d'esquerra a dreta i de dalt DO Ml SOL Sl LA FA RE a baix) sonen els primers compassos de la peça musical que FA SOL Sl DO RE LA Ml s'indica al peu del sidoku. RE 44 476 Sl Ml LA FA DO SOL Sidoku d'octubre 2008 (núm. 288) Himne de Riego (marxa popular) Solucions en el número següent. Ml LA SOL DO DO RE Ml RE Ml DO Sl SOL FA Ml Sl LA SOL RE FA Ml < www.sidokus.corn> L'Empordà (Enric Morera) LA concerts BARCELONA (BARCELONI:S) 1 NOVEMBRE 19 h L'Auditori Temporada OBC. Dir.: Racahel Worby. Música de cinema. (Segona audició). 2 NOVEMBRE llh L'Auditori Temporada OBC. (Tercera audició). 6 NOVEMBRE 21 h Casa Orlandai Miquel Bofill, saxo. Ca1me VIlà, piano. Grèbol, Ribas, Boliart, Fen-e1; Sardà. (Cicle Anna Ricci). 7 NOVEMBRE 21 h L'Auditori Temporada OBC. Dejan Lazic, piano. Dir.: Giovanni Antonini. Haydn, K1·aus, Mozart. 21 h Casa Orlandai Yukako Morikawa. (Cicle Anna Ricci). 8 NOVEMBRE 19 h L'Auditori Temporada OBC. (Segona audició). 9 NOVEMBRE 11h Petit Palau Concerts Familiars al Palau. Zig zag, passets al Palau. (Segona sessió, 12.30 h). 11h L'Auditori Temporada OBC. (Tercera audició). 20 h Liceu Le nozze di Fígaro de Mozart. Dir.: Antoni Ros Marbà. 21 h Palau Martha Argerich, piano. Mischa Maisky, violoncel. (Tbercamera). 20 h Cercle del Liceu José Fen·ero, tenor. Jaume Tonent, guitarra. Die schone Müllerin de Schubert 20 h Catedral Pedro Guallar, orgue. (L'Orgue de la Catedral de Barcelona. Euroconcert). 20 h Liceu Le nozze di Fígaro de Mozart. Dir.: Antoni Ros Marbà. 11 NOVEMBRE 12 NOVEMBRE 13 NOVEMBRE 20.30 h Petit Palau Emerson String Quartet. Schubert. (Palau 100. Concerts de Música de Cambra). 21 h Casa Orlandai 20 h Liceu 21 h L'Auditori 15 NOVEMBRE 19 h L'Auditori 16 NOVEMBRE 11h L'Auditori Temporada OBC. (Tercera audició). 11.15 h Ate. Barcelonès Orquestra de Cambra Amics dels Clàssics. Dir.: Joan Palet i [bars. 12 h Palau Orquesta de la Comunidad de Madrid. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. A. Toledano, so)rano. R. Pierotti, so~rano. J. Bros, tenor. G.Peña, tenor. E. Martínez-Castignani, bariton. Dit:: . R. Encinar. Doíía rancisquita d'Amadeu Vives. (Concerts del Centenari). 17 h Liceu Le nozze di Fígaro de Mozart. Dir.: Antoni Ros Marbà. 14 NOVEMBRE 18.30 h Ate. Barcelonès Eulàlia i Ester Vela, piano a quatre mans. (Cicle Anna Ricci) . Lice u Le nozze di Fígaro de Mozart. Dir.: Antoni Ros Marbà. 21 h Palau Christian Zacharias, piano. Haydn, Schumann. (Euroconcert). 18 NOVEMBRE 20 h Lice u Le nozze di Fígaro de Mozart. Dir.: Antoni Ros Marbà. 20 NOVEMBRE 20.30 h Palau JONC Filharmonia. E Arias, violonceL DU:: M. Valdivieso. Bach, 'T'xaikovski. (El Primer Palau). 21 h Casa Orlandai Niurka Gonzalez, flauta. María del Henar Navarro, piano. (Cicle Anna Ricci). 20 h Liceu Le nozze di Fígaro de Mozart. Dir.: Antoni Ros Marbà. 21 h L'Auditori Thnporada OBC. Iris Vem:úllion, mezzosoprano. Dh:: Víctor Pablo Pérez. Mahler, Btuckne~: 19 h Palau OSV Oneón Donostiana. Dir.: J. A. Símchez Alfaro. Verdi, Puccini. (Conce11S Simf. al Palau). 19 h L'Auditori Temporada OBC. (Segona audició). 20 h Liceu Le nozze di Figaro de Mozart. Dir.: Antoni Ros Marbà. 11h L'Auditori Temporada OBC. (Tercera audició). 18 h Liceu Concert HandeL Orquestra de l'Acadèmia del Gran Teatre del Liceu. Isabel Rey, soprano. Daniela Barcellona, mezzosoprano. Dir.: Alessandro Vitiello. (Segona audició el 27 de novembre, 20 h ). 24 NOVEMBRE 20 h Liceu Le nozze di Fígaro de Mozart. Dir.: Antoni Ros Marbà. 25 NOVEMBRE 20 h Liceu Le nozze di Fígaro de Mozart. Dir.: Antoni Ros Marbà. 26 NOVEMBRE 20 h Liceu Le nozze di Figa ro de Mozart. Dir.: Antoni Ros Marbà. 27 NOVEMBRE 21 h Pala u Alfred Brendel, piano. Haydn, Mozart, Beethoven, Schubert. (Ibercamera). 21 h Casa Orlandai lwona Burzyñska, violí. Jordi Vliaprinyó, piano. Turull, Cervelló, Brotons. (Cicle Anna Ricci). 20 h Liceu 21 NOVEMBRE 22 NOVEMBRE 23 NOVEMBRE 28 NOVEMBRE z8g Tatiana Bogdantxikova, soprano. Piano. Bellini, Rakhmànit1ov, Gounod, Mozart, Massià. 20 h 17 NOVEMBRE ~e ¡ Le nozze di Figaro de Mozart. Dir.: Antonj Ros Marbà. 45 477 CONCERTS 29 NOVEMBRE 30 NOVEMBRE 19 h l 'Auditori OBC. Monica Groop, mezzosoprano. Camilla Hoitenga, Ernest Martínez lzquierdo. Sibelius. Saariabo. li Temporada 20 h liceu i 11 h l 'Auditori l Temporada OBC. (Segona audició). 18 h liceu ~ Le nozze di Figaro de Mozart. Dir.: Antoni Ros Marbà. 19 h Auditori Axa ¡ Cor Vivaldi. Arnau Ferré, orgue. Alfredo Atmero, piano. Cor de Cambra del Vallès Oriental flauta. Dir.: Le nozze di Fígaro de Mozart. Dir.: Antoni Ros Marbà. ¡ (dir.: Josep Vila i fuvé). Dir.: Oscar Boada. El cant de les estrelles de Granados. LA BISBAL DEL PENEDb (BAIX PENED~) 4 NOVEMBRE 18.30 h Església j Cor Infantil Amics de la Unió. Vicenç Prunés, orgue. Dir.: Josep Vila. 25 NOVEMBRE 18.30 h Església i Orfeó Vigatà. Modest Moreno, orgue. Dir.: Benet Camps. CAPELLADES (ANOIA) 15 NOVEMBRE 21 h Paper de Música l Ruth Nabal, soprano. Manel Esteve, baríton. Manel Ruiz, piano. Duets de sarsuela. FIGUERES (ALT EMPORDÀ) 9 NOVEMBRE 18 h Teatre El Jard( j Madama Butterfly de Puccini. Dir.: Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). GIRONA (GIRONU) 4 NOVEMBRE 21 h Auditori ¡ Jessye Norman, soprano. Mark Markham, piano. 21 NOVEMBRE 21 h Auditori ¡ La Simfònica de Cobla i Corda de Catalunya. Francesc Cassú i Carles Coll, directors. 30 NOVEMBRE 21 h Auditori l Gli lncogniti. Dir.: Amandine Beyer. Les quatre estacions de Vivaldi. GRANOLLERS (VALLb ORIENTAL) 2 NOVEMBRE 9h Teatre Auditori ~ Madama Butterfly de Puccini. Dir.: Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). L'HOSPITALET DE LLOBREGAT (BARCELONU) 29 NOVEMBRE 18.30 h Aud. Barradas :RM-C 30 NOVEMBRE 19 h 289 MANRESA ( BAGES) 12 NOVEMBRE 21 h ¡Cobla Ciutat de Girona. Dir.: Marcel Sabaté. Aud. Barradas l Marta Perna, violoncel. Marc Perna, piano. Kursaal i Madama Butterfly dc Puccini. Dir.: Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya) . PARETS DEL VALLts (VALLi:S ORIENTAL) 9 NOVEMBRE 18.30 h Torre Cellers REUS (BAIX CAMP) l José Ferrero, tenor. Jaume Torrent, guitarra. Die sch6ne Müllerin de Schubert i Elias dicen que Puccini. Dir.: Santiago Sanchez. ; 7 NOVEMBRE 21 h Teatre Fortuny RIPOLLET (VALLb OCCIDENTAL) 7 NOVEMBRE 22 h Teatre Auditori l Barcelona Jazz Orquestra. SABADELL (VALLU OCCIDENTAL) 28 NOVEMBRE 21 h la Faràndula SANT JUST DERVERN (BARCELONU) 8 NOVEMBRE 19.30 h Ateneu j Marinad'Arrie1a. Dit:: D. Martínez. (ÒperaaCataltmya.Segooafuncióel30denovembre, 18h). i José Ferrero, tenor. Jaume Torrent, gujtarra. Die schone Müllerin de Schubet1 SANT LLORENÇ DE MORUNYS (SOLSONls) 1 NOVEMBRE 18 h El Monegal ¡Gerard Claret, violí. Lluís Claret, violoncel. 15 NOVEMBRE 18 h El Monegal ¡Yoko Suziki, piano. 22 NOVEMBRE 18 h El Monegal j Trio Alquímia. Beethoven, Boccherinj, TERRASSA (VALLb OCCIDENTAL) 2 NOVEMBRE 18 h Centre Cultural ¡ Georges Momboye. Dansa africana. (Fundació Caixa Terrassa). 6 NOVEMBRE 21 h Centre Cultural i Daniel Ligorio, piano. Beethoven, Granados, Falla. (Fundació Caixa Terrassa). TORTOSA (BAIX EBRE) 29 NOVEMBRE 20.30 h Auditori Pedrell lKiev Portella, piano. Auba Saura. dansa. Athalis. VILADECANS (BAIX LLOBREGAT) 46 478 7 NOVEMBRE 21 h Atrium Í Madama Butterfly de Puccini. Dir.: Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). experiència i innovació compromesos amb vostè Fem nostres els seus projectes, tant els empresarials com els particulars. Ens comprometem i ens impliquem en la seva evolució i continuïtat. Mitjançant els nostres consultors financers personals obtindrà l'assessorament de qualitat i el tracte exclusiu que es mereix. Bankpime, un partner en qui confiar. www.bankplme.es IÓ CAIXA CATALUNYA ,....,.~Jlr-..E CAMBRA MÚSICA CATALANA