Revista Musical Catalana. Núm. 292 Febrer 2009
Editorial: L'ombra allargada de... / PANORAMA Il più bel nome, 300 anys de la primera representació d'òpera a Barcelona. Frances Bonastre / El malson del mal so jazzístic. Albert Suñé / Ramón Barce. Més enllà de les fronteres de la música. Josep Barcons / Dietari d'un crític en excedència. Música cívica. Antoni Batista / Mikrokosmos: I les nostres nadales? Pere Artís / Tangents: Descatalogació. Jordi Maluquer / Cobla: Cicles en cascada. Josep Pasqual / Apunt: Què esperen els directors corals? Tamino / Del seu affm.: Sra. Xavier Bru de Sala. Jaume Comellas / Impromptu: Silencis. Francesc Taverna-Bech / Els Diumenges al Palau. Sis concerts de gran nivell. RRMC / Cobla. Cor i Dansa al Palau. RRMC / Concert de Tarda al Palau. RRMC / Àmplia oferta musical a l'Auditori de Girona. Josep Jofré / Ho han dit, ho han escrit / A propòsit de... Xavier Sabata. Albert Torrens / Crítiques: Mercedes Conde Pons, Jaume Comellas, Josep Barcons, Francesc Taverna-Bech, Lluís Trullén i Robert Benito / TEMA L'ofici de productor discogràfic. Una funció molt desconeguda / Harmoniemusik a Berlín o viure la cuina d'un enregistrament. Mercedes Conde Pons / Productors discogràfics. Una feina a l'ombra. Ana María Dávila / MUSICALIA Eiji Oue. La identitat del director al capdavant de l'OBC. Mònica Pagès i Santacana / El mes de febrer a l'abast. Leonidas Kavacos amb la Camerata Salzburg. Estrena en el cicle de l'ONCA. Quartet Casals amb josep Colom. Requiem de Dvorák al Liceu. Música de l'Est d'Europa per l'OBC. Joan Manuel Serrat. Mendelssohn pel Cor de Cambra del Palau. Mercedes Conde Pons i Jaume Comellas / Lied sense partitura. Miquel Desclot / Paper d'assaig. A propòsit de Bach. Jordi Cornudella / Discos / Música encreuada. Sidokus.com Eduard V. Patsi / CONCERTS / Revista de l'ESMUC pàgines centrals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
R!VISTA MUSIC A la recta f .·. . . . . _. . del Centenari del Palau Tres segles de la •IJI••Ü ue primera òpera a B E En l'adéu de parla de l'OBC Barcelona Ramón arce \ A la Fundació Telefónica estem compromesos amb les persones, amb la societat. I perquè aquest compromís es materialitzi en projectes i realitats, treballem a diari a través de Proniño, EducaRed, Art i Tecnologia, Fòrum i els voluntaris del grup Te lefónica per millorar la qualitat de vida i fomentar la igualtat d'oportunitats entre tots. Proniño EducaRed Fòrum Voluntaris Telefónica Art i Tecnologia Fundació Telefónica. Un pas més cap a un futur millor. www.fundacion.telefonica.com :om • 4a ÈPOCA ANY XXVI ari NÚM. 292 EDITORIAL 5 PANORAMA 6 · .. 8 11 piti bel n o m e. 500. a n) s dc la primera representació d'òper·a a Barcelon a per f.'ram:esc Bonaslre 9 11 12 Hamón 13arce. Més enllà de les fronteres d c la m úsica per .Josep Barcons 15 Ton15en1s: Dcscalalogació ¡Jer Jordi ,\ lahtquer ..,.. \.\ O .,.. ~ Cobla: Cicles en cascad a .,... ,.... ~v per Josep Pasqual .... punl: Què cspcr•cn els directors cora~ Uombra a llargad a d e_. ········ EÏ ·~~~:;~·¿·~·~¡ ~;·;;~~~¡·~~ ·¡~~~~ü~··· RtiC CoNSELL EDITORIAL! Fèlix Millet (president), Montserrat Albet, Josep M. Bricall, Josep M. Busquets, Josep Caminal, Salvador Cardús, Jordi Casas, Gregori Estrada, Gabriel Ferrer, Joaquim Garrigosa, Joan Guinjoan, Carles Guinovart, Teresa Lloret. Joan Matabosch, Jordi Montull, Ramon Muntaner i Ramon Pla. CONSaJ. DE DIRECCIÓ: Jaume Comellas (director), Pere Artls (editor), llurs Millet (director musical) i Montserrat Urpi (coordinació amb I'ESMUC). DISSEHY ORIGINAL! Ferran Sendra. MAQUETACIÓ 15EcRETAJIIA DE REDACCIÓ: Teresa Martlnez. PusucrrAr: Gestac Indústria, 13, pral. 2a. 08037 Barcelona. Tel.: 646 46 84 38 A/e: molist@gestac.org PI!EJMPRESstó: Ormograf, S.A. IMPRESSIÓ: Agpograf, S.A. DISTRIBUCIÓ: SADE DIPÒSIT LEGAL! 6·34.432/83 ISSN: 1887·2980 COL•LABOREH EN AQUEST NÚMERO: Pere Artls, Josep Barcons, Antoni Batista, Robert Benito, Francesc Bonastre, Jaume Comellas. Mercedes Conde Pons, Jordi Cornudella, Ana Marra Davila, Miquel Desclot, Josep Jofré, Jordi Maluquer, Mònica Pagès i Santacana, Josep Pasqual, Eduard V. Patsi, Albert Suñé, l amino, Francesc Tavema·Bech, Albert Torrens i Uuls Trullén. EL TENOR JOAN CABERO A ELS DIUMENGES AL PALAU p t'l' ........................................................ A lbert wié Dieta ri d'un crític en exced èn cia. Mú sica civica per /ln toni Balisla lilu·o lw smos: I les nosl•·cs n ada les? per Pere Artís "V p er Tom1110 14 Del cu afl'm.: Sr. Xavier Bm de Sala p er ./au me Came/las Improm p tu: Silencis per F'rancesc Tavem a·flech i6····~ii.·w;~~;;~; ;~~~·-;;¡ -P~Ï~~;:·s¡~-~~~~~;.-l~-d ~·g;.-~-.~··;;¡ ··~¡¡ ·· ................... 17 19 ............................................................................................................................................................................................... Cobla, Cor i Dansa a l Palau fJCr RNi\IC LA MEZZOSOPRANO ANNA ALÀS A COBLA, COR I DANSA AL PALAU Con cerl de Ta •·da a l Palau per NNJ\IC ........................................................................................................................................................................................... Am p lio oferta mus ica l él l'Auditori d e Giron a pet• ./OS f'/) ./qji'tl 20 Ilo han di t, ho lléln escrit 21 A propòsit de... Xa vier Sabata per 411Jert Torrens 22 Critiques per.!. Com elias, R obert Benito, Francesc 7àPem a-flech, Uufs 7htllén, Josep B01·cons i ¡\ /crcedes Conde Pons --·--·-----···············-···-·---------------------·------------------------------------------------------------------ LA SOPRANO MARTA MATHÉU A CONCERT DE TARDA Al PALAU TEMA 27 28 per Mercedes Conde Pons 30 Productor'S di co~rà lics. na feina a l'om bra per 4na \faria Dcwila JJ per \Iònica Pagês i artlacana Uo lici de pi'Odu ctoJ· clisco~'à li c. na l'uncró m oll d esconc~ud a ............................................ _____________________ ..................................................................................... nistr<u11cn1 'l-lan110niemu il•' a Berlín o vi ure la cuina d'un enn;, ~----------------~--~ ~~ Eiji Ouc. La identitat d el director al capdava nt d e l'O BC MUSICA LlA u ~u ------·····-···----·-·-··---·-·------------------------------------------------------------···········------------ te 36 ldl0N c/Palau de la Mllslca, 4-6 08003 BARCELONA Tel.: 93 295 72 28 Fax: 93 295 72 10 40 WEB: www.palaumuslca.org Alr::. revista@palaumuslca.or¡ Palau de la Música Catalana, telèfon d'atenció al dient: 902 44 28 82 (de diiiLIIS a dlsSable. de 9.30 a 21 h) ParrAM .IoM MANUIL SIMAT. Licd sense partitura per Miquel Desclot 4i"""~~:~?:7i:~ii~i~~j(:Pt;;l~-~-ò~i-; ·;¡~ r;~~h . _ ___ .,. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .......................................................................................... ........................................ 43 . 44 EIJI OUE Membre c1e rAaaec. Amb. supalt ilílll Glnnlllat de Cllllunp. El mes d c fe brer a l'abast Leonidas J<avacos élm b la Ca m crutn Sa lzbtu''7 • Est1•ena en el cicle d e l'O CA. Qua 1'lcl Casals am,J Josep Colom. R equ.i cm d e Dvo1·al• ni Liceu. Música de l'Est d' Europa per l'O BC. .Joan 1\lan uc l Serral. Mendclssohn p el Cor el e Ca mbra d el Pélla u pn· Mercedes Coll{/1! Pons i Jaume Comella.~ Discos · ~;~~~~~~iÏ~J~~·~i~i}:s·id·~¡¡~;.~~~; 46 ····c~~~~;.~ ·····················-·······-···-·····- ............. - .-------........................ .....................................; ············ Revista de I'ESMUC, pàgines centrals 51 . '··/ ~- • PALAU MÚSICA CATALANA 1908·2008 Concert de Tarda al Palau Concert 1 Dilluns, 2 d e març de 2009 , 19 h •.óRauEsr.RÀ. sÏM.F6Ñïóï\············ DEL VALLÈS Ru'*> Gm..no, dweciC>r "Música I cinema" txode; Allò que el vent s'endugué; El cop; La llista de Schíndler; New York, New York; La Missió; A la recerca de l'arca perduda. entre d 'altres Concert 3 Dilluns, 30 de març de 2009, 19 h • ..................................................................................... THE JACKSON SINGERS "Gospel & Negro Spirituals" XV Temporada 2008-2009 Concert 2 Dilluns, 16 d e març de 2009, 19 h . ...................................................................................... MLADEN COLIC, piano (ptmar rnm1 eonc.n 1n1..-.s Mana Canols 2001) F. Liszt: Rapsodia espanyola M. Ravel: Els valsos nobles í sentimentals A. Ginestera: Danses argentines F. Chopin: Balada núm. 3 S. Prokóflev: Sonata núm. 6 en La major Concert 4 Dilluns, 27 d 'abril de 2009, 19 h . ...................................................................................... ORQUESTRA DE CAMBRA TERRASSA 48 Cor do C4mbra dol Palau do la Múslc<l Catalana 04ni<ll MOIIIO, (jòroc~Qr Concert 5 Dilluns, 4 d e maig de 2009, 19 h • .ó.Raur~srRÀ. si·M·F6Ñ.ïcï\············ JULIÀ CARBONELL DE LES TERRES DE LLEIDA J . Ch. Bach: Simfonia núm. 1, op. 3 G. F. Hêndel: Foundling Hospital Anlhem A. Vivaldi: Glòria MilitO Malh6u, sopano · Josep Fadó, ~ Alfons ReYort6, - "Preludis i romances de sarsuela" R. Chapi: Las híjas del Zebedeo F. A. Barbieri: El barben/lo de Lavapies P. Sorozlibal: La tabemera del puerto F. Moreno Torroba: Luisa Fernanda R. Martinez Valls: Cançó d'amor i de guerra R. Soutullo i J . Vert: La leyenda del beso F. Chueca i J . Valverde: La Gran Vta Entre d'altres Concert 6 Dilluns, 18 de maíg de 2009, ,. ..... ... ..........19...h............................................................... ESBART MANRESA Joon M. Mlquol. <Jfoc:tor "Centendansa" Centenari de l'Esbart Manresà (1909· 2009) VENDA D'ABONAMENTS: Dol6 al 17 de lebrer de 2009 · 54 I 65 € Organitza I patrocino: VENDA D'ENTRADES: A parllr dol 23 de IObror de 2009 • 1O112 € INFORMACIÓ I VENDA: lnternet www.palaumusica.O<Q • A kls taquilles del Palau de la Música Tel.: 902 «2 882 · Ne: taqullles@palaumusica.org · rA lA ot 1"' M!lssc" 11¡1111:1I 1 OllflOCATUA U • agrupacíómútua EDITORIAL n el darrer número, el lector va trobar el títol d'una nova secció, L'ombra allargada de .. ., l'inici de la qual protagonitzava una persona - Manuel Garcia Morante-, a la qual escau de manera ideal. Es tracta, com es pot desprendre d'aquest inici, de posar a l'aparador, o el que seria el mateix i en contrast amb l'esmentat títol, al sol de l'ambient musical, traj ectòries exemplars de la nostra música. Persones que treballant sense més ambició que una vocació per la música d'una gran honestedat, mai no han tingut una altra dèria que servir-la generosament, sense reserves i sense més límits que l'extenuació. Movent-se cadascuna en el seu àmbit específic, mai no han pretès ocupar més espai en el nostre món musical que el que ells, des dels seus propis i dignes criteris, han cregut necessari i convenient. Mai no han actuat empesos per altres motivacions que les de la generositat i el lliurament incondicional. Han treballat volgudament a l'ombra, o més ben dit, projectant al seu redós una ombra sota la qual han alimentat tasques d'importància cabdal. Perquè en definitiva, i aquest és un altre argument que justifica aquesta secció, cal adonar-se que la nostra vida musical no viu solament de grans fets, sinó també, o molt especialment, de tasques com les que comentem, que són les que donen saó i permeten desenvolupar les grans realitats; aquelles que sí que omplen aparadors, a vegades fins i tot amb excés. Aquesta secció s'alternarà amb la que comença a caminar aquest mes, Lied sense partitura, amb la qual pretenem situar un recull obert de poemes inspirats pel fet musical. Recull que començarem pels que podríem anomenar "poetes de la casa", els habituals coJ.laboradors Miquel Desclot, Narcís Comadira i Jordi Cornudella, i que més endavant a1npliarem a d'altres, ja siguin catalans o forans . Aquestes dues noves seccions creiem que enriqueixen el contingut de la Revista i vole1n creure que han de resultar ben rebudes pels nostres lectors. ~e zgz Uombra allargada de ... 5 53 PANORAMA '11 piU bel nome' 300 anys de la primera re:presentació d'òpera a Barcelo na Aquest any 2008 -escric l'article el31 de desembre- s'ha esdevingut el tres-cents aniversari de la primera representació operística que tingué lloc a Barcelona. No és una fita més: la importància d'aquest fel rau en una múltiple convergència històrica, social i artística, sen se la qual no es podria explicar la irrupció d'aquest fet per FRANCESC BONASTRE I I piu be nome és una òpera -componi mento da camera, diu el seu autor- dedicada a l'esposa de l'arxiduc d'Àustria, Elisabet de Brunswic i Wolfenbüttcl, amb motiu de " ... [esteggiarsi i/ Nom e [elicissimo di Sua Maestà callolica Elisabetta Cristina, Regina de fe Spagne". Estem com- 6 54 memorant, doncs, una obra dedicada a l'onomàstica de l'esposa del pretendent a la Corona d'Espanya, Carles d'Àustria, a qui els catalans donen suport -després d'haver canviat la seva opinió sobre Felip V, el 1701-. en I'anomenada Guerra de Successió. Com és sabut. l'arxiduc desembarcà a Mataró el 1705, i establí la seva residència a Barcelona. La residència era a títol de rei, i un rei havia de tenir una cort, amb tot el que això suposa. Un aspecte molt important per a la vida musical de la Barcelona d'aquesta època fou la creació. per l'arxiduc, de la seva pròpia capella de música, és a dir, del conjunt vocal i instrumental que havia d'actuar bàsicament a l'àrea dc la seva residència. Aquesta capella era formada per una llarga vintena de cantants i d'instrumentistes italians provinents de Nàpols, i posats el 1706 sota la jurisdicció del compositor Giuseppe Porsile (1680-1750). que amplià Ja plantilla inicial amb una quinzena més de músics austríacs, intèrprets d 'instruments d'alè. El paper desenvolupat per aquesta institució fou molt important per a Barcelona, perquè a través del repertori d'aquesta capella, els músics i el públic de la ciutat pogueren sentir directament la música coetània, la qual cosa significava un extraordinari canvi de registre en el procés de recepció de la música del seu temps; ara, a diferència d'abans, que es nodrien de documents indirectes, podien escoltar la música italiana -el darrer ban-oc- directament, i amb la interpretació genuïna. ll piu bel nome forma part indivisible d'aquest contex t: es tracta d'una música que pertany a les darreres manifestacions de barroc, però que conté ja unes adherències de l'estil galant. que en l'època esdevenia un estil nou, emergent, portaveu de la modernitat. Aquí rau la vertadera importància de l'obra i del seu autor, Antonio Caldara ( 1671-1736), compositor de la cort de Viena, el qual poc abans de venir, versemblantment, a Barcelona el 1708, féu un estada a Roma, al palau de car- Uarxiduc Carles va crear la seva pròpia de capella , . musica, que havia d'actuar a la seva àrea de residència. dena! Ottoboni, on li estrenaren algunes obres; allí coincidí amb Alcssandro i Oomenico Scarlatti, Bernardo Pasquini, Arcangelo Corelli i Georg Friedrich Handel. No és una casualitat, doncs, que el contacte de Calda ra amb el gruix de l'avantguarda musical italiàna del moment aporti els fruits saborosos d'una novel la opció artística que sura arreu de la partitura dedicada a l'esposa de l'arxiduc. Tot i que el compositor l'anomena "componLrnento da carnera.,, fl ph/ bel nome esdevé una autèntica òpera, amb una sinfonia inicial, 21 àries i 21 recitats, 4 concertats amb cor i orquestra, i 8 ritornelli instrumentals. avant d'això, des de la Universitat Autònoma ens posàrem a treballar, des del principi del 2008, a transcriure la partitura i a organitzar un congrés internacional dedicat al terna: ff piu bel D nome d'Antonio Caldara i les músiques de l'època de la Guerra de Successió, que es celebrà durant els dies 15-18 de desembre de 2008. Així, 13 ponents han estudiat i han exposat les seves idees, que han enriquit extraordinàriament el tema: Roger Alier, Rossend Arqués, Jaume Ayats, Laura Bernadini, Francesc Bonastre, Francesc Cortès, Gerbard Ooderet~ joana Escobcdo, Thomas Hochradner, Begoña Lolo, Antonio Martín Moreno, Jordi Rifé i Jaume Sobregués. Lligada estretament al congrés, com una demostració pràctica dels debats. se celebrà la interpretació de l'òpera al mateix lloc on s'estrenà fa tres-cents anys: a la sala gòtica dc Ja Llotja, de PANORAMA EL PASSAT 17 DE DESEMBRE DE 2008 TINGU É LLOC A LA LLOT JA DE BARCELONA LA INTERPRETACIÓ EN VERSIÓ DE CONCERT D' IL PIÚ BEL NOME. PER L'ORQUESTRA BARROCA DE L'ESMUC, DIRIGIDA PER fRANCESC BONASTRE D'ESQUERRA A DRETA. LA BALLARINA JULIA KOCK, DAVID HERNANDEZ. ANIOL BOTINES. fRANCESC BONASTRE, BEGOÑA LÓPEZ, MAIA PLANAS I ARIANE PRU SSNER la Cambra de Comerç de Barcelona, el dia 17 de desembre. a les 19 h. En foren intèrprets les sopranos Maia Planas (Venere) i Begoña López (Giunone): la contralt Ariane Prussner (Paride). i els tenors Aníol Botines (Fato) i David Hermíndez (Ercole), acompanyats per l'orquest ra d'alumnes de I'ESMUC, sota la direcció musical de l'autor d'aquest article, i amb la direcció escènica dc jordi Pérez Solé, l'ajudant de d irecció Georgina Oliva, i la intèrpret ballarina julia Maria Koch. La transcripció dc la partitura anà a càrrec dc l'autor d'aquest article i del prof. Dr. jordi Rifé; la transcripció del text, a cànec del prof. Dr. Rossend Arqués, i la versió catalana, a càrrec de Miquel Desclot. L'endemà, dia 18, tingué lloc la taula rodona sobre l/ ph/ belnome, amb intervenció dels ponents i dels congressistes; la taula era presidida i guiada pel prof. Dr. Roger Alier. El congrés finí amb un concert dedicat a les músiques a l'entorn de la Guerra de Successió, amb obres dc Fel ip O livellas, Francesc Valls, Josep Gaz, Antoni Lliteres, Tomàs Mi lans, Pere Rabassa, josé de Torres i El cant dels ocells. en la versió al·lusiva a la Guerra de Successió. En el transcurs del primer semestre de 2009 es publicarà la partitura d'l/ piu belnome en edició crítica. i el CD d'estudi amb la versió integral de l'òpera. Igualment, en el segon semestre es publicaran Ics actes del Congrés. I conjunt d'esdeveniments a l'entorn d'LI piu belnome ha estat possible mercès a la col·laboració de sis institucions catalanes. que des del primer moment es posaren al nostre costat: la UAB, que organitzà el congrés i demanà a S. M. la Rei na Sofia que n'acceptés la Presidència cl'llonor. cosa que féu de bon grat; la Reial Acadèmia Catalana dc Bclles Arts dc Sant jordi. la Cambra dc Comerç de Barcelona, l'Escola Superior de Música de Catalunya, l'Institut del Teatre i la Biblioteca de Catalunya. Des del Ministeri de Ciència i Innovació de Madrid ha tingut també una acollida exccl·lcnt i un merescut ajut institucional. Tant de bo que segueixi l'exemple. E 7 55 PANORAMA El malson del mal so jazzístic El contrabaix, el piano i el bombo estan absolutament alts de n i ve ll respecte dels altres instrum en ts. En m olts m om ents, ofeguen fins i tot trompeta i saxo. e fet, cada vegada que el contra baixista pessiga una corda dc la verra, la reverberació del soroll entra de mala manera dins de cada assistent. Si a això, hi afegim que cada vegada que el bateria pitja el pedal del bombo. en surt com una mena d'explosió, s'arriba a la conclusió que sembla com si tinguessis tres cors. A més, dels dits del teclista surt un so que converteix el piano en una autèntica caldera. Fa l'efecte que és un piano dc bordell més que no pas de sa la de concerts. Fixem-nos també en els bufadors. El saxo i el trompeta han col-lacat el micro pràcticamen t dins del pavelló de l'instrument. A la fo rça, si és que es volen fer sentir pel damunt de contrabaix, teclat, pells i plats. O sigui, el terrabastall i el distorsionament són tan enonnes que és impossible, literalment impossible, que algú pugui pensar en moments com aquests: "Carai, quin bon so que fan tots aquests músics!·· Parlem dels organitzadors. En aquest cas concret. els que tiren endavant el Fcstival lntcmacional de jazz de Barcelona. Perquè, de fet. el ..concert" del qual parlem fou un exemple del que es va sentir en la quarantena manifestació d'aquesta efemèride. Una efemèride de prestigi prou considerable i celebrada a cavall d'octubre i novembre de 2008. Però això val també per a organitzadors dc qualsevol altra manifestació jazzística. A cel obert o sota cobert. Sc suposa que aquests organitzadors saben què és la música de jazz. I han de tenir un mínim dc sentit musical. I saben també què poden voler els afeccionats. I per això s'esmercen a contractar e ls músics que ells creuen més adients. Però també s'hau1·ien d'esmerçar a contractar els tècnics de so més a propòsit. Sabem que no és el mateix un concert dc blues que un de dedicat a Ja bossa-nova. Però sembla com si a aquests organitzadors i programadors D ~e 292 8 56 no els importés gens ni mica fer una mena d'examen previ. És a dir: "Provarem aquests tècnics i, si no ens van bé, en contractarem uns altres.·· Però no. Els organitzadors donen carta blanca. Possiblement perquè no n'hi ha cap a les proves de so d'un grup determinat. I això que, en teoria, han de ser ells els que donin el vistiplau. No dèiem més amunt que, a part de contractar gent, també haurien de tenir sentit musical? Algú pot manifestar que la comunió entre els organitzadors i els tècnics de so existeix al cent per cent. Admetemho. Però admetem també que és una comunió un bon xic particular. Perquè continuem sentint aquestes desgràcies acústiques gairebé a cada concert de jazz. Sigui en Auditoris, Palaus, Luces de Gas, Places Rius i Taulet, Jamborces, Places Velles o Noves jazz Caves. arlem dels tècnics. Han estudiat so? Saben què és sonoritzar un concert? Saben quin sentit té la paraula ..sonoritzar"? Saben què és procurar que dels escenaris. en surtin bons sons? Confonen cada dia que passa la modernitat en la qual ens trobem immersos -que va acompanyada d'un tecnicisme gairebé malaltís- amb el fet que no ve d'un pam, ni de dos. ni de tres, que malgrat que ens capbussem en una manifestació internacional, aquell "concert" sigui una autèntica i aconseguidíssima olla dc grills? Tenen, de fet, carta blanca per la senzilla raó que mai ningú els hagi suggerit o ordenat res? Parlem dels assistents. Són assistents que no s'immuten. Possiblement perquè són mesells. Mesells en dos sentits. Per una banda, ja els va bé tota aquella "simfonia''. Els agrada. Frueixen amb aquella distorsionadora manera d'entendre el jazz d'avui dia. I de l'altra, perquè han pagat una entrada. I, per tant, muts i a la gàbia. No s'hi val a protestar. Perquè, encara que algú amb un mínim de sensibilitat pensi que allò no és jazz ni és res, no farà sentir la seva veu per tal que les coses s'arreglin. No serviria. Perquè P INSTRUMENT AMPLIFICAT. A LA FOTO, MICHAEL BRECKER el tècnic el miraria de dalt a baix amb despreci i tornaria a fer anar amunt i avall les claus de la seva Play-station. També és clar que molts altres assistents poden patir una sordesa pronunciada i creixent. Molt possiblement, a força d'anar a "concerts" com l'esmentat. I, per tant, no diran ni ase ni bèstia. Perquè tant els fa sentir aquell sàbat com un altre. 1, finalment, hi pot haver espectadors que, a mesura d'anar assistint a aquesta mena de disbauxes, ja notinguin cap mena de gust i sentit musical. I parlem dels músics. Fa posar els pèls de punta comprovar com una autèntica figura del piano, acostumat a tocar-lo amb suavitat però amb tot el swing del món. es digni de posar les mans sobre un teclat que només mirar-lo ja fa mal so. Fa posar els pèls de punta comprovar com un grup pugui iniciar el concert sabent que el bombo del bateria és un canó que no para de llançar míssils al cap de la gent. Fa posar els pèls de punta comprovar com pràcticament tots els músics no s'esmercen a exigir que el so que eUs facin sigui el més acurat possible. Han intentat, però, dialogar amb organitzadors i tècnics? O també pensen, com aquests, que modernita t vol dir: ''Pitja a fons i que es fotin els que tinguin un mínim de sensibilitat musical" ? Gràcies a Déu i suposant que ningú es djgni d'aiTanjar aquesta mena de malson. encara ens queda la música clàssica. De moment. no necessita que la sonoritzin. De moment. :CKER PANORAMA arce ónB Ram Més enllà de les fronteres de la música Sempre es fa difícil parlar d'una pèrdua. I és un tòpic dir que la gola es trava o la ploma s'encalla. En el cas de Ramón Barce, que ens va deixar el passat 14 de desembre a l'edat de 80 anys, la gola si que es trava, però la ploma, m és que encallar-se, s'atura per por de deixar-se coses al tinter. Perquè Ramón Barce ba es lat -sen se cap dubte- una de les personalitats més extraordinàries no nom és de la música, sinó de la cultura espanyola del segle xx. Extraordinària no només per l'afabilitat., la disposició i el lliuram ent a la conversa, sinó pel llegat valuosissim i imprescindible que deixa rere seu. per JOSEP BARCONS arce, principalment, era músic. I era com a músic que, des del 2001, ocupava el seient que havia deixat vacant joaquín Rodrigo a la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando. A diferència d'altres músics, però, Ramón Barce no centrà la seva activitat només en el quefer musical, sinó que va parar especial atenció a tot allò que l'envoltà. Per això no és estrany que més d'un periodista, perplex pel seu polifacetisme. gosés preguntar-li en quina activitat es reconeixia més. Barce no dub tava a contestar i es definia com a compositor. No obstant això, més enllà de ser compositor (faceta per la qual havia rebut nombroses distincions. entre les quals el Premio Nacional de Música o la Medalla de Oro al Mérito en las Bellas Artes), Barcc era un intel·lectual, un erudit, i un savi. Un savi d'aquells que, en comptes de plagar la conversa de cites, la il·luminava amb les seves aportacions. Potser perquè era filòleg i doctor en filosofia i lletres, semblava que, a través de la seva veu cascada i aguda, les seves paraules pouessin en la profunditat etimològica del sentit de cada cosa. I així. el seu discurs mesurat i atent esdevenia ple de rigor. claredat i discreció. Probablement, era també la discreció allò que el portava a no parlar di rectament del seu "sistema de nivells", adduint una vegada rere una altra que "no tiene importancia''. Un sistema compositiu que. a partir del 1965, l'allunyà dels pressupòsits serialitzadors de Darmstadt i amb el qual dotava de coherència i cohesió -una preocupació fonamental en ell- les més de 120 obres del seu catàleg (entre les quals cal comptar li quartets de corda, 6 simfonies i 48 pre- B ludis per a piano). Membre de la Generació del 51, Bar·cc va ser una figura clau a l'hora de dissipar les grisors de la postguerra, esvaint les ombres allargades del folklorisme ranci i castís que imperava a l'època. I això ho aconseguí no només a través de la seva tasca compositiva, sinó promovent innombrables acrivitats de primer ordre en el panorama cultural dels anys cinquanta, seixanta i setanta. Amb empenta, carisma i una formidable capacitat organitzadora va engegar projectes tan rellevants com el grup Nueva Música, l'Aula de Música del Ateneo, el cicle de concerts i la revista "Sonda" (que s'oferia als compositors perquè poguessin plasmar-hi les seves renexions estètiques). el Grupo Zaj (en què la música esdevenia gest, en una de les primeres manifestacions del lwppening a l'Estat espanyol), o I'Asociación de Compositores Sinfónicos Es- pañolcs. que, a més. presidí durant deu anys. Aquesta faceta de dinamitzador cultural de primer ordre es complementava amb la seva dedicació a la pedagogia -com a catedràtic de literatura castellana- i amb la seva ingent tasca de periodista (col·laborant a R E o essent subdirector de la revista ''Ritmo"), crític musical. assagista i traductor. És en aquest últim aspecte que el llcgat de Bm·ce és imprescindible. No només per l' interès de les obres traduïdes (de Schi:inbcrg a Pis to n, passant per Reger, Schenker, 1-híba, Heidegger o Lukacs), sinó perquè les seves traduccions eren fetes des del màxim rigor filològic i el coneixement profund de la matèria tractada. Amb les seves traduccions i el seu pensament musical (plasmat en diversos articles i pròlegs i sistematizat entre altres al llibre ja clàssic Frontera s de la miÍsica), Barce s'encarregà d 'obrir nous camins per a la música espanyola de la segona meitat del segle xx i posar a l'abast de múltiples generacions dc músics un saber que estava més enllà dc les seves fronteres. Aquest ha estat el compromís vital de Barce: avançar cap a nous territoris amb valor, decisió i en trega. Per això tothom li n'ha d'estar agraït, i en els cam ins que ens ha obert hi queda indeleble l'altruisme de les seves petjades. Per dir-ho amb les seves paraules lïnals al pròleg del Tractat d'harmonia d'Arnold Schi:inberg: "El resultat, sorprenentment. és la bellesa. Que és. podríem dir, allò que queda d'un esforç humà heroic i noble. un residu diamantí no buscat: l'inesperat regal dels déus. .. Que amb ells sigui ... Moltes gràcies. nM .rx:.:: C 292 9_ _ __ 57 •'··/ ...... www.palaumusica.org 908 • ~ 0 08 PALAU MÚSICA CATALANA IARCELONA 1908 ·2008 ELS CONCERTS DEL CENTENARI DILLUNS · 09/03/2009 · 21 h ESTRENES HISTÒRIQUES AL PALAU REAL FILHARMONÍA DE GALICIA ORFEÓ CATALÀ (patrocinat per Fundació Caixa Penedès) ALBA VENTURA, piano DANIEL HOPE, violí DAVID RUSSELL, guitarra ANTONI ROS MARBÀ, director Falla: Concerto per a clave i cinc instruments (estrenada el 5 de novembre de 1926) Berg: Concert per a violí i orquestra, "a la memòria d'un àngel" (estrenada el 19 d 'abril de 1936) Rodrigo: Concierto de Aranjuez (estrenada el 9 de novembre de 1940) Montsalvatge: Cant espiritual (estrenada el9 d 'abril de 1960) Preus: de 25 € a 45 € VENDA D'ENTRADES Taquilles Palau de la Música Catalana Telèfon: 902 442 882 Fax: 932 957 208 Ne: taquilles@palaumusica.org Horari de dilluns a dissabte de 1O a 21 h www.palaumusica.org Organitza: ' Jlll. ~~~SICA ¡ 1111 Amb al suport de: ,..........., OltflO CATALÀ PALAU Dl LA MÚSICA ,jit,_ - ~- . . . . =-- ·-- ===- PANORAMA DIETARI D'UN CRÍTIC EN EXCEDÈNCIA És prou conegut el valor cívic, social i fins politic de tants cantautors. Víctor Jara va deixar la vida als números vermells dels feixis les de dreles. Wolf Biermann va ser perseguit a l'Alemanya Oriental pels feixistes d'esqu erres. l.1Amèrica Llatina es va reivindicar gràcies a V:iolela Parra, Atahualpa Yupanqui, Ca rl os Pu e bla, Quilapayím ... Turquia es canta a:mb Livanelli. Yves Montand va passejar per Europa els partisans en francès, 111éOdoraltis en grec, Stivell en gaèlic; Guthrie, Seeger, Dyland, Baez ... , en anglès; Paco Ibañez, Labordeta, Aute ... , en castellà; Bibiano, Benedicta, Miro Casa bella ... , en gallec; Lete, Laboa, Lertxundl, Imanol..., en euskera. La catalanHal progressista en diferents accents ho deu moll a Raimon, Ovidi, Bonet, Llach, Quico, Marina, 16 jutges i Inolts altres més. ~ANTONI cíons- girant com un mitjó: l'home no ve del mico. hi va. segons la sàvia filosofia d'Hug Banyeres. que es va doctorar amb una tesi brillant et cwn laude sobre metafísica de la música. BAT _I_S_T_A_ _ T ractar-ne alguns d'ells ha estat un privilegi per l'art i l'aprenentatge: Bicrmann, un tTemp dolç; Puebla, emotiva escolta en privé del seu '·testamento"; Quilapayún, assetjats per la policia allà a l'any de la picor franquista; Livanelli, un intel·lcctual sòlid; Théodorakis, exuberant vehemència; Sccger, una mena de Crist ecològic del )ordà/Hudson; Paco, música per tots els porus; La bordeta, un professor fïn s i tol gu itarra en mà; Aute, mu llicreador. pintor que canta, músic que pinta; Bibiano, temporal Atlàntic de veu preciosa; Bcncdicto, tradició recuperada. romàntic infatigable; Miro, trobador medieval: Lctc, cantautor al cent per cent de lletra i música; La boa. músic contemporani en l'àmbit popular; Ovidi, un gran actor que interpretava cançó, l'òpera del ram; Maria del Mar, la cristal·lina profunditat del seu nom en la veu; Llach, una llarga enemistat que selia hora d'acabar; Quico, un blanc que fa blues com si fos un negre; Marína, la veu més alta. Raimon, el meu amic des que em vaig posar pantalons llargs. Sabem bé que la música popular està al servei del poble -no sempre, tot i que ara els que ten ien la cara bruta la vu lgu in rentar- . però també l'altra música ha estat cív ica. Beethoven cantava amb Schi ller la internacional, la globalització, Europa o vet a saber què. Chopin reivindicava la seva pàtria entre hematcmesi i hematcmcsi, amb la genialitat virtuosa dc Ics Poloneses. Dvorak va fer un mix abans dc la multiculturalitat: un bohemi cantant els Estats Units amb les tonalitats pentatòniques dels indis de Dakota, la successió negra dels acords e fet tres entrevistes a Barenboim, a tres escenaris diferents: el Liceu. l'Hotel Palace i el Teatro Real de Madl'id. En el tempo entre les entrevistes, el mestre virava del negre al blanc i del prou al poc en els cabells, però conservava el mateix tremp, la força interior dc la idea noble, justa, encara més generosa. Dirigeix Bruckner com només ho havia fet Cclibidache, i toca el piano amb una pulsació miraculosa que fa que la pesada andròmina sigui realment un instrument de corda, que la subtilitat de la corda sigui més forta que la mecànica dc la percussió. Els instruments de corda i els de vent permeten graduar la intensitat gairebé en tants espais com els que disten una nota de l'altra. però no el piano, tributari del cop a la tecla. Barcnboim pot fer que la tecla sigui com una manxa d'acordió. D'altra banda, ell pot amb tot. pot fer senzill per a l'oïdor el simfonísmc més dens, i pot simfonitzar una samba o una milonga. Baremboim és música cívica. L'escolto mentre Israel. població de les més castigades d..: tots els temps: e ls egipcis faraònics de la primera història. els integristes espanyols de finals del xv. els nazis a lemanys de fa quatre dics mesurats en anys... L'escolto mentre Israel massacra Palestina i veig imatges que em recorden les de l'holocaust. Les teles avisen abans de passar-les que poden fetir la sensibilitat. Ell ens ha donat un bon any des de Viena. H DANIEL BARENBOIM del blues, la cantarella irlandesa i la txaranga de tots plegats amanits amb schnaps. mescal i 1111iiskey amb "e". Xostakóvitx va reivindicar els jueus castigats pels nazis i els aliats (la ignomínia Dresden). Albéniz. el centenari del qual commemorem. va fer del piano guitarra jonda i va dibuixar la Ibèria federal dels Maragall avi i nét, des del bell mig dc Camprodon. Messíaen va rcnectir l'esperança sobrenatural en les infrasituacíons dels camps d'extermini. Mi llet, Morera, Clavé, Serra ... , van traduir el català al pentagrama .. . Daniel Barenboim ha fet que la música uneixi allò que la màxima misèria d' una malbaratada humanitat separa a trets de tots els calibres i amb murs que farien enrogir els qui van oixccar el teló d'acer urbà de Berlín. La scv<t orquestra de joves israelians i palestins és un exemple dïntent de rehabilitar el bípede que retorna als orígens quadrúpedes. És talment Darwin -aquest any doscents cinquantenari. més commemora- ~e 11 59 I les nostres nadales? per PERE ARTfS o sé si el que comentaré té res a veure amb la crisi q ue afecta tots els camps; i cm pregunto si també ha envan l'àmbit dc Ics trad icions. El l'et és que, pels programes que m'han arribnt, moltes entita ts corals del país han fet el seu particular concert dc Nadal amb un repertori variat i eclèctic: obres de Haycln i du I Hindel (en commemoració dels seus nnivcrsaris). gospel, espirituals negres i cançons dc molts països europeus. Fins aquí, res a dir. Però cm sembla alarmant la manca d'atenció a obres catalanes, especialment les nadales. lins ara tan arrelades en aquestes festes i pràcticament les úniques cançons que mantenen una transmissió oral de generació en generació. Voldria veure en això un episodi fugaç; alt rament caldria començar a preocuparnos. Perquè en nom d'una pretesa universalitat i d'un concepte erroni de multiculturalitut. podria iniciar-sc el declivi d'una de les nostres tradicions que ens clonen un segell particular. I ja sc sap que qui perd els signes perd In identitat. I Iu nostra no la podem malbaratar a l'altar dc modes tra nsitòries i efímeres sense referència al teixit cultural autèntic del país. I un país no pot viure sense uns referents sòlids. autèntics i perdurables en el temps. És així com a tols els països de la vella Europa mantenen els seus trets particulars. incorporant-hi els dels altres països a causa dc la immigració, el conjunt dels quals conligura un panorama integrador que assumeix moltes tendències artístiques i folklòriques. tot donant una rotunda prioritat a Ics pròpies, en ser Ics seves més autènticament genuïnes i que són a la base de transmissió de valors a les generacions futures. D'aquesta forma mantindríem l'anella que dc tants anys ens identilica com a país d'una cultura pròpia. definida i inconfusible entre les altres del Vell Continent. N Santos i Temes, Premis Nacionals de Música espanyols C 12 60 arles Santos i josé Luis Temes han estal disti ngits amb els Premis Nacionals dc Música 200!! en les modalitats de composició i interpretació. respectivament. Aquests premis del Ministeri de Cultura del Govern espanyol estan dotats amb 30.000 cu ros cadascun. BCNROCK Un llibre recull fotos dels millors concerts a Barcelona durant els anys witanta BCNROCK l llibre BCN l?ock repassa els con':;· . .. certs de rock fets a Barcelona durant I{; ; I ' la dècada dels anys vuitanta del se- il ~ l .~., i<'¡ -~ I gle passat amb les fotografies dc Ferran Sendra i els textos dc David Castillo. El llibre. principalment visual, recull fotografies de 136 concerts en directe. fotos que mostren en primer pla tota la passió dels músics sobre l'escenari. No hi falten imatges dels primers concerts a Barcelona d'artistes com Eric Claplon, Bruce Springsteen, Carles Santana, Lou Rcd, Bob Dylan, Elton john i The Police. entre molts d'altres. Tots van actuar a Barcelona en una època molt generosa en aquest tipus de manifestacions musicals. El llibre es presenta en ducs parts. En la primera, amb el títol " omés era rock and roll?~, David Castillo escriu sobre aquestes cites musicals contextualitzant-les en la vida social i política dc l'època. La segona ens ofereix aquest tast de fotos irrepetibles. BCN Rock és editat per Arola Editors i es ven a un preu de 20 eu ros. E ' /- .....-· Enregistrament de l'òpera 'Artaserse' avalada pel Centre Robert Gerhard ' cnregist rament dc l'òpera Arlaserse dc Domènec Terradellas, a cura de la Reial Companyia Opera dc Cambra dirigida per )uan Bautista Otero, constitueix l'inici d'un programa dc col·laboració entre el Centre Robert Gerhard i aquesta companyia, dc cara a la rec uperació, edició, presentació i enregistrament fonogràfic de l'obra dc l'esmentat compositor català. Aquest programa, dc moment preveu la trilogia de les opere serie dc Tarradellas, Arlserse. Sesoslri - que apareixerà l'any 2009-, i Merope, que ho fa rà el 20 1O. Artaserse apareix sota el segell RCOC-Records, vinculat a l'esmentada companyia, serà distribuït per Ha1monia Mundi i ha comptat amb el suport de diverses institucions. com el Palau dc la Música Catalana -marc on es va enregistrar el 2006-. l'Institut Ramon Llull. I'ESMUC i I'IC!C, entre d'altres. La interpretació ha estat a cura d'un conjunt instrumental creat ad lwc i per un quadre de veus format per Anna Malia Panzarella, Céline Ricci . Aguslín PruneliFriend. Sunhae lm. Marina Comparato i Mariví Blasco. El Centre Robert Gcrhard, que va néixer recentment per afavo1ir la difusió del patrimoni musical catahl. té en marxa altres projectes, com l'enregistrament d'un CD amb àries i obertures del mateix Terradellas. L ::J w u Constitun el Consell d'Assessorament del Gran Teatre del Liceu .J E lr l passat 8 de gener va tenir lloc l'acte de constitució del Consell d'Assessorament Artístic. aprovat el mes dc novembre a proposta del director general del Gran Teatre del Liceu. Presidi! pel director general. joan Francesc Marco, en formen part en funció del seu càrrec, joan Matabosch, Michael Boder, José Luis Basso i jaume Soler. com a secretari . I són membres de JJiure elecció, Xavier Albertí, Anna Mcleras, Ramon Pla, Carles Riera i Antoni Ros Marbà. Els membres del Consell van ser informats sobre el ''full de ru ta" establert pel di rector general amb motiu del seu nomenament el mes de juliol. També han rebut informació dc la temporada artística 2009-20 lO. Hom va establ ir els temes de què calia tractar en properes reunions: política d'encàrrecs a creadors/compositors contemporanis en el marc del conveni amb la Fundació Caixa Catalunya, política de recuperació d'obres del patrimoni líric català i espanyol, Servei Educatiu del Teatre. pla de millora de l'Orquestra Simfònica, programació dc dansa, balanç del programa-contracte 2004-2009. esborrany del corresponent a 2009-20 13, i programació de les pròximes temporades li ns a la 2012-13. .J w o w ~ 1-- z ~ 0 Quan correm al teu costat entre tota aquesta multitud, sense cap alera meca que participar. Quan aplaudim un espectacle, una òpera o un concert. I especialment, quan ens enorgullim de la nostra cultura i les nostres tradicions, com quelcom nostre que cal defensar. Per això, i per moltes coses més, a El Corre Inglés ens sentim un més a fomentar la cultura catalana i donar-li suport. Patrocinador oficial del QUIOSC·CAT de I'APPEC. :J w u .J .J w o w 5 1- ~ z<( El Corre Inglés, mecenes del Gran (.!) Teatre del Liceu. a:: 0:: ~ ¿ :::> ~ ~ ~ 0:: 0:: Jj ~ W El Corte lnglés, membre d'honor de la Fundació Orfeó Català-Palau U) U) z ~ z o iñ ·:J a:: <( ~ <( ~ EI Corre Inglés organitza o des de fa 3 1 anys El Corte Inglés, patró de la Fundació Auditori-Palau de ~w o ~ U) u ~ aquesta escola, on O més de 20.000 nens U) i nenes han après W a balJar sardanes. z 0 L El Corre lnglés, patrocinador des de fa disset anys de la Diada dels Minyons de Terrassa. DEL SEU AFFM. Sr. Xavier Bru de Sala (flamant president de l'asexuat musicalment Consell Nacional de la Cultura i de les Arts) Benvolgut amic: Fa força anys que ens coneixem i que sento un gran respecte per vostè, tant en el pla personal com en l'intel·lectual i fins i to t en el polític, atès que hi va estar prou vinculat de manera vistent. Sense que mai no hàgim ti ngut cap conversa extensa ni molt menys profunda, sempre m'he sentit molt còmode am b els seus criteris i amb el seu tracte. Em refereixo a anàlisis de la vida cultural catalana escampades per vostè arreu dels mitjans de comunicació i també a iniciatives endegades des del seu antic Lloc de segon de la Conselleria de Cultura, càrrec al qual va aportar una obertura d'horitzons que convenia moltíssim a aquell departament institucional. I si m'ho permet, afegiria que crec que va ser una obertura excessiva per a la capacitat de digestió de l'aleshores - i no solament aleshores- camp de visió de les escanyades polítiques culturals que tant hem hagut de sofrir tots plegats. Després d'un cert temps més o menys a descobert de les meves antenes - no dono l'abast a tots els mitjans de comunicació escrits, tots els llibres que es publiquen i totes les tertúlies radiofòniques-, dc cop i volta el trobo lluint un protagonisme tan vistent com és la presidència d'aquest ens de gestació balcnàcia que ha estat el Consell Nacional de la Cultura i de les Arts, capitanejant una alíneacíó que lgnoro si l'ha feta vostè o li ha vingut imposada: aquestes coses -per altra part gens irre- IMPROMPTU llevants-, ja se sap que sovint queden als llimbs on es guarden hermèticament els misteris més incòmodes d'exhibir. Com amic que sóc, i com a professional del món que ara ens pertoca, li desitjo una gestió molt brillant i molt eficaç i que a la fi, la franq uícia més o menys exacta de l'invent britànic que ara es posa en marxa aq uí, acabi oferint resultats ben eficaços per al nostre ambient cultural; que no ens fa poca falta. Tanmateix, home que sóc especialment del món de la mú" sica, se m'acudeixen unes preguntes molt senzilles i gens viperinamcnt rebuscades. Atès que al seu equip hi ha representants de totes les manifestacions artístiques -lletres, plàstica, audiovisual i arts escèniques-, menys la música, ¿aquest fet és per causa que no s'ha trobat cap membre d'aquest gremi amb mèrits a l'alçària del que exigeix l'organisme i en conseqüència amb els dels que sí que en formen part? O bé, ¿és que per part de vostè, o de qui hagi decidit l'onze titular, no es considera que la música mereixi la mateixa alta estima que les suara dites i elevades branques dc la cultura i de les arts? No sap com li quedaré agraït si em resol aquest doble enigma que, ho pot comprendre molt bé, em neguiteja profundament. Del seu a ffm. Jaume Comellas Silencis per FRANCESC TAVERNA-BECH a música no és únicament so, sinó que també és silenci. Ara bé, el silenci des de la vessant musical presenta dues idiosincràsies que tot i estar integrades íntimamcm, s'originen en dues fonts diferents. Així, hi ha el silenci que crea el compositor quan amb aquest estableix una pausa per separar en la seva narració musical: conceptes o idees, climes o coloracions: o bé fins i tot el silenci pot servir per reforçar l'èmfasi o també el dubte en la seva expressió, o bé simplement el necessitarà per respirar, prendre aire, per continuar el seu discurs. En moltes ocasions, per no dir sempre, aquesta mena dc silenci té el mateix valor o significació que el so. Dc fet, en la notació musical existeixen una sèrie de signes gràfics que simbolitzen el silenci. Per tant, el silenci pertany a la pròpia naturalesa de la música i és un element més que contribueix a l'expressió musical. .. Tanmateix. hi ha una altra mena de silenci el qual, sigu i per l'acció dc l'intèrp ret o fins i tot pel cu rs de la música, solament ra acte de presència durant l'audició d' una obra o L Corrigenda. En la "Revista Musical Catalana" núm. 291 14 bé en el concert. És el silenci que, metafòricament, es produeix quan el públic que escolta convergeix en una mena d'expectació que crea una atmosfera tensa i emocionada que busca la comunió absoluta amb tot el que li diu l'obra i el que li expressa l'intèrpret. Succeeix quan cadascun dels oients sembla abandonar el seu pensament i s'integra en l'escolta conjunta dc l'obra. És el silenci d'una coJ.Iectivitat: rauditori! Un silenci que et corprèn pel que significa d'unió i identificació dels oients en l'emoció que emana dels pentagrames que sonen; és la comunió dels esperits en allò que sona davant seu i els que ho escolten s'abstreuen de tot el que els envolta i penetren en la seducció del so, aquest so, aquesta melodia, aquell acord, en què la màgia fa que es retrobin en un sol i únic punt d'atracció i d'un ió, en què creador, públic i intèrpret es reconeixen com a veritables protagonistes d'una unitat espiritual i que es manifesta en un silenci que desplega les seves in finites veus sense deixar-Ics sentir i que ta nmateix, però, ens commouen en el més profund de la nostra sensibilitat. .. (gener de 2009) es va ometre involuntàriament el nom de l'autor de la foto que il·lustra l'article La música catalana a Nova York. The Foundation of lberían Musíc, signat per M. Pagès i Santacana. Així, el crèdit que havia d'acompanyar la foto és Jason Ful ford (The Graduate Conter, The City University of New York). COBLA APUNT Què esperen els directors corals? Q uan un hom llegeix qualsevol cunículum d'un director coral català, difícilment no hi trobarà, com a referent cabdal i fins i tot decisori del seu aprenentatge, la figura de Manuel Cabero. El seu mestratge, per tant, s'estén damunt de més d'una generació de mestres de cor que han trobat -o van trobar- en la seva tasca docent, en les seves lliçons impartides en contextos diversos -cursos, classes magistrals, colònies, etcètera- aquell suport fonamental que ha romàs afermat en el seu procés de creixement i maduració en l'ofici. Davant d'aquesta realitat tan manifesta, un hom es pregunta, a aquestes alçàries, que són properes al límit vital possible, com és que encara aquest gremi -com a institució no fOL·ma l però efectiva-, no Jj ha retut el testimoniatge de reconeixement que es mereix. Que per damunt del "mercès" individual sincer que de ben segur ha recollit arreu al Uarg de molts anys, no hi hagi una presa de consciència de tot el cos, ja que la seva obra ha transcendit la nomina litat individualitzada de cadascun dels seus components. Tamino Signat un conveni de col·laboració entre el Gran Teatre del Liceu i el Teatro Real E l director de la Fundació Gran Teatre del Liceu, Joan Francesc Marco, i el de la Fundación del Tea tro Real, Miguel Muñiz, el dia IOde desembre de 2008 van signar un acord de coJ.Iaboració entre les dues institucions. En un context genèric de bona disposició, els aspectes més rellevants de l'acord es refereixen a la coproducció de ri tols d'òpera, amb atenció especial als espectacles destinats al públic infanti l, juvenil i familiar; el desenvolupament de la participació del Teah·o Real en el programa "Digital Òpera. L'Òpera a la Universitat", promogut pel Gran Teatre del Liceu; la creació d'una com issió jurídica entre els dos teatres per analitzar la legislació que regula el dret de propietat intel·lectual; contri buir al bon funcionament de les activitats que promogui I'Asociación de Tea tros, Festiva les y Temporadas de Opera dc España i, finalment, i fet molt visible, l'organització conjunta amb el Teatro Real del Concurs Francesc Viñas. de manera que acollirà les audicions prèvies juntament amb a!l'res teatres internacionals i formarà part del jurat de la final. TANGENTS per JORDIMALUQUER Descatalogació n la reunió del jurat de la crítica d'El Primer Palau, uns col·legues bons especialistes també en la crítica discogràfica ens alertaven d'un nou procés que cal emmarcar dins de la crisi del disc, específica, i amb el rerefons dc la crisi general: la major part de discogràfiques estaven descatalogant molts títols en un procés de concenh·ar energies i recursos, i resoldre de passada problemes de magatzem, en les novetats i els títols més rendibles. I a conseqüència de tot això estaven caient els pocs títols que les discogràfiques internacionals tenien de compositors catalans. Gerhard, Saguer, el mateix Toldrà, eren trets de catàleg tot i comptar amb memorables versions d' Anta! Dorat i, de I'English Chamber Orchestra o de I'OBC, concrecions que van sortir d'una llista que forçosament ha de ser amplíssima. No sabem a qui pertoca entomar el problema i recuperar els màsters. Potser al nou centre de difusió de la música catalana, denominat precisament Robert Gerhard, que pot tal vegada ajudar a nodrir el catà leg de Ics nostres discogràfiques. Potser el de l'editora Picap que ha reed itat i ha reprès l'Antologia Històrica de la Música Catalana, o contribuir a les labors exemplars de Columna Música o de La Mà de Guido, entre d'altres. I ara que parlem de discos, algun dia algú haurà d'ocupar-se de promocionar una bona sortida comercial a l'important fons d'Edicions Albert Moraleda, ple d'autèntiques joies. E Cicles en cascada per JOSEP PASQUAL o fa pas gaire que des d'aquestes línies ens fèiem ressò de l'anunci de la presentació del I r cicle de música per a cobla dc l'Auditori de Barcelona, en certa manera a imatge i semblança del cicle que el Palau de la Música Catalana organitza des de ja fa l I edicions. Ho fèiem amb alegria con· tinguda per diversos motius que caldrà analitzar amb més o menys profunditat en un futur no gaire llunyfr, però mentre encara estem paint el reconeixement que suposa l'existència del cicle i les possibilitats que obre en un futur no gai1·e llunyà, s'anuncien dues noves propostes que s'alineen en la mateixa dinàmica i que tenen la virtut dc tenir lloc fora de la Ciutat Comtal. D'una banda, el Cicle Tarragona Estrena que organitza la Fundació Caixa de Tarragona al seu propi auditori inclou per primera vegada dos concerts de música de cobla, mentre que, des de la seva banda. l'Auditori de Girona anuncia la presentació d'un cicle monogràfic de tres concet1s. En el cas tarragoní. les propostes estan protagonitzades per la Cobla Reus Jove, que es fa acompanyar per la Cobla Sant Jordi i la Coral Augusta. L'espectre del programa de Girona inclou altres combinacions, i es fa acompanyar per la Polifònica de Puig-reig i per la soprano Maite Mer. És significatiu observar que tant en el cas dc l'Auditori dc Barcelona com en el de Girona, Ics cobles protagonistes han actuat com a motors dinamitzadors. Mentre que a Barcelona la Cobla Sant Jordi s'ha erigit com a coproductora dels h·es concerts del cicle juntament amb el mateix Auditori, a Girona la Cobla Ciutat de Girona ha actuat com a coorganitzadora juntament amb els Amics de la Sardana Terranostra (tot i que pel caire musical de les propostes, és fàcil copsar que el criteri eminentment musical de la cobla hi ha tingut un pes decisori). Mentre no es demostri el contrari, d'aquesta constatació es podria desprendre una nova mostra de la consideració més aviat reduïda que els ens musicals dispensen a la cobla, però també se'n pot desprendre que les formacions instrumentals pròpiament dites actuen com poques altres en el desenvolupament de la seva pròpia àrea musical. És un aspecte que segurament deu ser força idiosincràtic del sector de la cobla, potser massa acostumat a haver de treure les scves pròpies castanyes del foc, i no hi ha dubte que aquesta activitat organitzativa suplementària, juntament amb la qualitat intrínseca dc Ics seves propostes són les que afavoreixen que els gestors programadors dels auditoris s'hagin de rendir davant l'evidència. Sens dubte. la necessitat d'omplir de programació les sales també hi deu de tenir la seva importància, però meno-e el resultat sigui que les possibilitats d'expressió de lacobla s'incrementin, benvingudes siguin totes les motivacions. N 15 63 Gonzalez de la Rubia, Premi Concerts Verds l compositor i director Domènec Gonzalcz dc la Rubia va resultar gua-nyador (ex eaquo. amb Tomiis Peire) del IV Concurs de Composició Premi Concerts Verds. per a orquestra de cambra, amb l'obra en tres moviments Instants off natu re. L'obra serà estrenada aquest any per l'Orquestra del Berguedà, fo1mació que organitza aquest concurs, en el Cicle Concerts Verds. D'altra banda, Gonziilez de la Ru bia va obtenir una beca de residència (concedida pel Comitè Mixt Communaute Wallonic-Bruxelles-Cha rtreuse) a la Cha rtreuse d'Avignon (França). En aquesta residència treballarà, juntament a mb l'escriptor Marcel Morcau, en una cantata per a dos solistes, cor dc cambra i conjunt instrumental que serà estrenada el 29 d'agost dc 2009 a I'Orangetie du Chaleau de Seneffe (Bèlgica). L'obra. un encàrrec del Govern belga, serà dirigida pel mateix compositor català. E Els Diumenges al Palau Sis concerts de gran nivell La programació de tres concer ts amb protagonjsm e conjunt coral-instrmn en tal, ser vidors de d'obr es de notable transcendèn cia quali tativa, constitueix una imatge m olt defmitòria dels a l·Hci.ents que ofereix la programació de la XVII temporada del cicle Els Djumenges al Palau que comen ça eJ dia 22 de febrer. A ajxò, cal afegir-hi un conjunt d'intèrprets de tot el cicle d'un m olt elevat nivell qualitatiu, com mostrarem m és endavant. Josep Rio-Pareja, Premi de Composició de I'INAEM 2008 E l compositor barceloní josep Rio- Parcja va guanyar el XV Premi de Composició Musical de l'Instituta Nacional de las Arles Escénicas y de la Música 2008. dotat amb 5.000 euros, premi convocat amb la col· laboració de l Colegio de España dc París. Aquest premi va adreçat a compositors espanyols lï ns a 35 a nys d 'edat, am b l'encàrrec d'una nova o bra per a conjunt instru menta l, més e l finançament de d os concerts a París i a Madrid. en què es p rogramaran diverses peces de l'au tor, en un termini no superior a dos anys. losep Rio-Pareja, després dc fina litzar e ls estudis superiors de composició, direcció d'orquestra i cors al Conservatori Municipal dc Barcelona, va residir del 2002 al 2007 als Estats Units, on va fer el doctorat en composició a la Universitat d'Stanford-CCRMA. estudiant sota la tutela del compositor anglès Brian Ferncyhough. Actualment viu a Barcelona, on és professor del Departament de Teoria i Composició de I'ESMUC. Ramon Humet, Premi de Composició Ciutat de Tarragona l compositor Ramon Humel ha estat e l guanyador de la setzena edic ió de l Prem i Internacional de Composició Mus ical Ciutat de Tarrago na, atorgat e l passat desemb re i dotat am b 12.000 euros, am b l'o bra titulada Gagaku. El jura t estava fo rmal per Vi ncen t Po ulet, Yves Prin, jean-Pierre D u puy, To màs Ma rco. josep M. Mestres Q uadreny, Héctor Parra, Zuriñe Femandez i joan G uïnjoan: i hi van concórrer 32 partitures. Gagaku serà estrenada en el transcurs d'aquest any 2009 a càrrec de l'Orquestra Simfònica de Barcelona i acional de Catalunya. E 16 64 DAVID ALEGRET per RRMC A quests programes seran servi ts -per ordre de programació-, primer per I'ONCA amb la Coral Cà1mina i quintet vocal solista fotmat per joan Cabero (tenor), Xavier Mendoza (baix), María Hinojosa (soprano), contralt per detenninar, David Alegre! (tenor) i Toni Mat-sol (baix). sota la direcció de Fernando Marina. Aquest equip interpretarà la Passió segons sant joan el dia 19 d'abril. Una setmana més tard l'Orfeó Català acompanyat per l'Orquestra Barroca Catalana interpretarà un programa format pe r obres de Bach i Handel; el concert serà dirigit pel ti tular dc l'Orfeó, losep ViJa. El tercer concert s imfonicocoral serà a c ura de l Cor de Cambra del Pa la u i e l Cor del G ran Teah·c del Liceu. agombolats per l'Orquest ra dc l'Acadèmia de l Gran Teatre de l Liceu, sota la direcció de Salvador Brotons. Serà el dia 21 de juny i el programa oferirà obres d'Agustí Borgonyó, Samuel Barber, Georges Gershwin i finalment aquest obra tan emotiva que és el Chischester Psalms. escri ta per Leonard Berns tc in a pa rti r de l'im pacte dels fets esdevingu ts en la Segona G uerra Mundial. Encara resta un al11·e concert dc gran fonnat, el que protagonitzarà la BBC National Orchestra ofWales amb el director Louis Lortie, que oferiran un programa Ravel (Ma mère I'Oye). Mcndelssohn (Concert per a piano i orquestra núm. 1) i St ravinsky (L'ocell defoe). Els dos primers concerts tenen caràcter cambrístic. El primer a cura de l'Ensemble MeditetTain en formació dc septet, conjunt que capitaneja la clarinetista catalana Laura Ruiz, que desenrotlla una important tasca a Alemanya. El programa és forma t pel Sextet per a clarinet, trompa. piano, violí, viola i violoncel d'E. Dohmí.nyi, i pel Septet per a clarinet, fagot, trompa, violí, viola, violoncel i contrabaix de Beethoven. Els segon concert de l cicle serà c ura del duo q ue formen dos joves i destacats inst ru ment istes; el vio lo ncel·lis ta Fcrnando Arias - Premi El Pr imer Pa lau 2007-, acompanyat al piano per Migucl Àngel Ortega Chavaldas. El programa és format per obres de Beethoven, Stravinsky. Cervelló i Prokófiev. PANORAMA Cobla, Cor i Dansa al Palau Una estrena de Brotons i un concert ainb el Cor Madrigal, fites Inés destacades El cicle Cobla, Cor i Dansa al Palau continua oferint una mostra de les possibilitats més transcendents de les branques esmentades, tol superant els estrets limits d'ambició a què massa sovint h an estat constretes aquestes formacions. per RRMC A mb un concert menys que habitualme nt, es mantenen els quatre amb presència de cobla, entre els quals aquell en què la formació actua conjuntament amb el cor. En el conjunt de Ja programació destaquen especialment l'estrena d'una obra encàrrec del cicle, dedicada a veu i cobla, que ha escrit Salvador Brotons amb la veu solis ta de la jove i destacada mezzosoprano terrassenca Anna Alàs. La resta del programa és així mateix molt potent manyà, Marimón. la novetat de Manel Blancafort, i Enric Morera. Un altre concert important és el que aplega cor i cobla, que en aquesta oportunitat protagonitzaran la Cobla Sant jordi-Ciutat de Barcelona i el Cor Madrigal. en un programa molt estudiat, que defuig els tòpics en els quals massa sovint acaben aquests tipus de programes. Així, juntament amb una primera part an1b repertori de cobla amb obres de compositors tan destacats com Lloansí. Morera, Serra. Català i Ruera. la segona s'obre amb una primera parcel· la a cappella amb obres delicioses de Ricard Lamote de Grignon, joaquim Serra i Cristòfol Taltabull, per continuar am b obres per a cor i cobla de joan Lluís Moraleda i Enric Casals. Dos noms insignes de la música catalana del segle XX. joan i Ricard Lamote de Grignon. seran el centre de l'habitual concert monogràfic que en aquesta oportunitat permetrà disfrutar de la gairebé la integral de l'obra per a cobla d'aquests dos grans músics. A part, i amb un caràcter de gran espectacle i gran festa dc música de cobla, ~:::~:o:~·;~:~a :";::~:ool.~m~l.m "~ MIREIA BARRERA grans solistes de tible, Ar mand Franco, Lluís Puja ls i jordi Vilaró, en un concert d'un considerable atractiu i no solament pels indiscutibles mèrits solístics d'aquests tres destacats virtuosos. Pel que fa a la pm'Cel·la de ballet, l'Esbart Català de Dansaires, un referent il·lustrc del gènere, oferirà un programa amb el qual posarà fi als actes commemorat ius del seu centenari, amb un programa antològic d 'aquesta fel i\ \!Jn}è- ,;d,. ~e •Wy Una oferta variada per a un públic fainiliar Sis con certs i recitals confi guren una oferta que, com sempre en aquest cicle, està presidida per Ja varietat de gèn eres, en una clara voluntat de servir, amb rigor .i qualitat, una programació de caire festiu i lúdic. I per RRMC ixí, per l'hemicicle del Palau entre el dia 2 de març i el 18 de maig hom podrà gaudir des d'un concert simfonicocoral de notable nivell a un recital de dansa popular. La música clàssica serà servida. per ordre cronològic, pel jove pianista Mia- A den Col ic -guanyador del Concurs Maria Canals del 2007- i el concert que oferirà el Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana dirigit per Daniel Mestre i acompanyat per l'Orquestra de Cambra Terrassa 48. El programa inclou obres de J. Ch. Bach. HaJ1del i Vivaldi. amb el seu cèlebre i bellíssim Gloria. En un pla dc caire més popular. l'Orquestra Simfònica del Vallès interpretarà un programa amb música dc conegudes bandes sonores de films. El sempre ben rebut recital de gospel i negrospiri tuals serà a cura del conjunt The jackson Singers. mentre que l'habitual cita amb Ja sarsuela serà a càrrec de la jove soprano Marta Mathéu i el tenor Josep Fadó. acompanyat per l'Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida dirigida per Alfons Reverté Casas. Serà un recorregut d'un no- MLADEN COLIC table interès. Finalment i cloent el cicle, l'Esbart Manresà oferirà el seu espectacle Cenlelldallsa amb motiu de commemorar el seu centenari. 17 65 •'• ......• / • l'A l AU MÚSICA CATALANA 1908·2008 Els Diumenges al Palau 18 h Concert 1 Diumenge. 22 de febrer de 2009, . ...................................................................................... ENSEMBLE MEDITERRAIN l..ount Ruiz F..-, clor1r1el; Eduardo Calzada, lagot. Oanlola Jung, _ , Renato Hupka. Phllipp Nlcl<el, ~ Btuno Bomllhlnho.Ootnw ~. - · Ounja Robotll,""""' E. Oohnanyl: Sexrot en Do ma;or. per a clarinet, trorr>tJe. plano, viol, viola I \llolon(;e/ L v. Beethoven: Sq;¡(ot m Mi b&7Jol ma¡or, op. 20, pet 8 claMe!, fagot, rrompe, vfo/f, viola, violoncel I contrabaix XVII Temporada 2008-2009 Concert 4 Díumenge, 26 d'abnl de 2009. 18 h ......................... .............................................................. ORQUESTRA BARROCA CATALANA J. S. Bach: Der Gelst hi/fi t.rlSer Scttwachheil auf, BWV 226 J . S. Bach: l<crml, Jesv. komm, BWV 229 J. S. Bach: Fiitchte dich nicht, ICh bin bei dir; BWV 228 G. F. Handel: Te Deum f« the 111\';tOfY ot Dellingen HWV 283 h Concert 5 Dlurnenge, 24 do maig de 2009. 18 ......................... .............................................................. BCC NATIONAL ORCHESTRA OFWALES Concert 2 OU'nenge, 22 do març de 2009, 18 h • ...MÏGÜEC.At.k~·é::·oRTEGA........................... CHAVALDAS, piano FERNANDO ARIAS, violoncel lGoanyador dol Premi 9 Primor Parau 2007) L van Beeltloven: Sooota per 8 Wolonc8 i plano, nün. 2. op. 5 I. Stravinsky: Suite hailana per a vio/ooe/1 plano J. Cervelló: Homenatge, per a violoncel sol S. Prokófiev: Son<Jta per a vlolonoell piano M. Ravel: Ma Mèfe I'O)ou F. Mendelssohn: Conoetl pet 8 fJ11J110 ' aquestra núm. 1, en Sol menor, op. 25 I. Stravinsky: L'ocel de foc (1945) Un•u,a Concert pa:roc:inal por Fu,.dac.l•• Concert 6 Diumenge, 21 do juny de ,... ..... ........ ........ . ............................................................. 2009, 18 h Concert 3 Olurnenge, 10 d'abril de 2009, 18 h . ...................................................................................... ORQUESTRA NACIONAL CLÀSSICA D'ANDORRA Conll Ciwmina Joan Coboro. te'O'IE'~ ~ ---.HinojoA, ICI>r*'O Maria del-·"""""' per AJogm, tenor Oovtd -.a Toni Manoi. llelc/PIOll~ Fomando Matini, ORQUESTRA DE L'ACADEMIA DEL GRAN lEATRE DEL LICEU Cor del Glan Toalnl c1e1 Uc:ou Cor de Cambra del Palau de .. Mütlca Catolana Salvadorlltolons,<lnldol A. Bolgunyó: l'aplec s. Barber: Simfofll8 nün. '· op. 9 G. Gershwin: Un~ 8 Paris L Bemstein: Chichester psams J. s. Bach: Passió segons sant Joan VENDA D'ABONAMENTS: Del 23 de gener 81 4 de febrer de 2009 · De 50 a 116 € VENDA D'ENTRADES: A panlr de 1'11 de febror de 2009 · De 6 a 30 € INFORMACIÓ I VENDA! lnternet: www.paJat.muslca 019 • A leS laquilles de4 Palau de la Müsica Tel.: 902 442 882 · Aie: 18qU1~.019 Organitza f patrocina: - OJ.IIOC.A.fAI,t, tAlAU Ol l,t, <MUSICA Amb ol patrocini de: Amb la coHaborocló do: PANORAMA ' Alllplia oferta lllusical en la progralllació d'enguany de l'Auditori de Girona UAuditori de Girona ha presentat la nova temporada de gener a juliol del 2009, amb una àmplia i heterogènia oferta cultural en l'àmbit de la música, que -com ja va essent habitual- compagina els diversos gèneres i estils musicals per tal d'arribar a les diverses sensibilitats culturals de la societat gironina. Sembla, doncs, que Girona continua oferint una oferta cultural en l'àmbit de la música d'una qualitat i varietat inqüestionables. per JOSEP JOFRÉ E n la programació de música clàssica, cal destacar la continuació de la col·laboració amb la promotora lbercamera, que en la seva segona temporada a l' Auditori de Girona ha pogut completar un cartell d'un altíssim nivell i que inclou, per aquest primer semestre del 2009, un total de sis propos tes, com són les de la Royal Philhannonic Orchestra de Londres amb Pinchas Zukerman en la seva doble vessant de director i solista de violí (8 de febrer); un dels màxims exponents de la tradició liederista, el baríton Mathias Goerne, acompanyat al piano per Alexander Schmalcz oferiran El viatge d'hivern, D 991 de Franz Schubert ( 14 de febrer); tomarà a l'Auditori (8 de març) el pianista rus Aleksei Volodin, que oferirà un programa dedicat a F. Schubert, L. v. Beethoven, S. Rakhmàninov i I. Stravinsky; el barroc italià també tindrà presència en aquesta nova temporada de la mà dels I Solisti Veneti i el Cor Madtigal, que, conduïts per Claudia Scimone, oferiran el Gloria, IW 589 d 'Antonio Viva ldi (19 d'abri l). L' Orquestra Filhannònica Nacional d'Hongria, amb Zoltan Kocsis al capdavant, oferirà aquest any ( I O de maig) Així parlà Zarathustra, op. 30 de Richard Strauss, una de les obres més conegudes i celebrades del repertori postromàntic alemany, i el Concert per a piano i orquestra núm. 2 de F. Listz, amb el solista Dezso Ranló. També la música de la Viena imperial tindrà cabuda en la programació d 'l bercamera a l'Auditori de Girona de la mà de l' Orquestra Simfònica de la Volksoper de Viena. dirigida per Leopold Hage~; que ofeJirà àries, valsos i polques de johann i Joscf Strauss (30 de maig). finalment, i com a avançament de la programació de la tardor del 2009, s'ha programat la Simfonia núm. 5 de Gustav Mahler, en una versió dc Va- En un àmbit més local. l'OrquestTa de Girona continua la seva temporada dc concerts amb tres actuacions (30 de gener, 27 de març i 24 d'abJil) i, com a novetat d'aquesta temporada, l'Auditori dc Girona ha volgut incloure dins la seva programació un cicle de música per a cobla de la mà de la Cobla Ciutat dc Girona, diligida per Marcel Sabaté que oferirà tres concerts: " Imatges'' (7 de febrer), "Cobla i Polifònica". amb la Polifònica de Puig-reig (2 1 de març) i "Lied: veu i cobla", amb la soprano Maite Mer (30 de maig). e les moltes actuacions programades, ja fora de l'àmbit dc la música clàssica, i amb la voluntat d'anibar a tots els públics, destaca la de Ja cantant americana de jazz Dianne Reeves, que presentarà el seu darrer h·eball discogràfic When you know (2008), un disc dedicat a les diverses fases de l'amor de la vida d'una dona, des de la ingenuïtat a l'expeJiència (29 de març). així com Alomic (I dc març). Però la programació inclou també l'essència de la Mediterrània de la mà dc Miquel Gil ( 15 de febrer); la passió, personalitat i emoció de Ja mallorquina d'origen guineà Concha Buika, que presentarà el seu darrer tre ball, Niiia de fuego (6 de febrer); el grup revelació del panorama pop espanyol Nena Daconte, amb Ics cançons apassionades i coloristes incloses en el seu últim disc, Retales de carnaval; la presentació, també, del nou disc de joan Miquel Oliver, principal motor creatiu dels Antònia Font ( 17 d'abril); el retorn d' un dels millors compositors i cantautors americans, jackson Browne ( 18 de maig); o l'actuació de josep Thió el 22 de maig. El millor fl amenc torna a Girona dc la mà d'Estrella Morente, que amb un caràcter apassionat i una veu amb melismes preciosos s'ha convertit els darrers anys en una de les màximes estrelles del gènere. S'inclouen en la programació quatre concerts dc Càpsula. Noves Propostes. Rock, Pop i Derivats. També cal remarcar el cicle de concerts familiars, que portarà a Girona quatre concerts: L'orquestra amb Bus/er Kea/on (8 de febrer), \Vimoweh ( 19 d'abril), Els quadres de Hartmann (3 1 de maig) i Allegro Vivace, un espectacle infantil a partir de fragments d'òperes (7 de juny). D GIANANDREA NOSEDA leri Gergiev amb l'Orquestra Simfònica del Teatre Mal'iinski. A més del conveni amb lbercamera, l'Auditori encetà la temporada el dissabte dia 24 de gener amb una inauguració de luxe en què l'Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu, sota la batuta de Josep Pons, interpretà la Simfonia núm. 9, '' Del nou món" d'A. Dvorak, La vida breve dc M. de Falla i Shéhérazade de M. Ravel. També hi ha programats dos concerts amb l'Orquestra Simfònica i Nacional de Catalunya (I'OBC). En el primer, sota la batuta del seu titular. Eiji Oue, s'interpretarà la Simfonia núm. 104, "Londres» de F. J. Haydn i la Simfonia núm. 7 en La major. op. 92 de L. v. Beethoven (6 de març), mentre que en el segon (IS de maig), dirigit per josep CaballéDomènech, seran interpretades, entre d'altt·es, les Noches en los jardines de España de M. de Falla i el Bolero de M. Ravel. Ainhoa Artcta, Gianandrea Noseda i l'Orquestra de Cadaqués oferiran. en un concert d'homenatge a Isaac Albéniz, orquestracions de Ics Cançons italianes i fragments d'lberia. complementant el programa amb la Simfonia núm. 4 D. 41 7. "Tràgica·· de F. Schubert. ~e 2 92 19 67 PANORAMA HO HAN DIT, HO HAN ESCRIT Un mes dc desembre amb menor activitat, enllà dels NOMBROSOS CONCERTS NADALENCS, no ofereix un ventall temàtic massa nodrit; en tot cas, no és absent d'interès. Inicia la secció la presència a Barcelona DE LA GRAN CANTANT TRACY CHAPMAN, AMB EL SEU IDEARI DE CARÀCTER PROGRESSISTA i amb un cap teniment compromès. Continua la referència a un tema de notable vivor: el dia rere dia més acusat OBUT DE LA TEMÀTICA MUSICAL EN ELS MITJANS DE COMUNICACIÓ a partir d'un debat que es va oferir en el marc del cicle El Primer Palau. Una presència insòlita del fet musical en una SECCIÓ DE CARTES AL DIRECTOR posa el dit a la nafra D'UN ALTRE OBLIT: EL DELS GRANS NOMS - EN AQUEST CAS EDUARD TOLDRÀ- que han estat de la nostra música. I una altra a la mateixa secció d'un altre mi tjà, també es refereix a UN LAMENTABLE OBLIT MÉS: el de REPRESENTACIÓ DE LA MÚSICA EN UNA INSTITUCIÓ NOVA dependent de les altes instàncies institucionals. Finalment, dos escrits coincideixen de fons en un altre aspecte de notable interès: EL DISCUTIBLE ús DE LA TRADICIÓ AUTÒCTONA en els abans esmentats concerts nadalencs. «Este disco trata de los CONFLICTOS Y CONTROVERSIAS A LOS QUE NOS ENFRENTAMOS, LA GUERRA, EL MEDIOAMBIENTE, LA RELIGIÓN. Yo sigo cxplorando el signi lïcado dc la complcj iclad del l ELFUTUROPUEDESERTAL rnundo. COMO QUERAMOS. Todavía tenemos cicrta capacidad de control. Podemos votar y elegir los productos que compramos, vivir según dcterminados valores. Esta ela ro que podría ser mucho mcjor, pero siempre estamos a tiempo. l ... ] aquí EN ESTADOS UN IDOS LA RELIGIÓN HA ADQUI RI DO UNA IMPORTANCIA DESPRQPORCIONADA. incluso en las decisiones del gobiemo. Y csto que se supone que EXISTE UNA SEPARACIÓN ENTRE LA IGLESIA Y EL ESTADO. Los republicanos han sacado partido y LA LIBERTAD HA DADO PASO AL MIEDO. Espiritualidad y religión no son lo mismo, y es lo que expreso con la canción . Sólo las personas tienen la respucsta, lo Uamen dios o como quieran. TENEMOS QUE PROTEGERNOS DE GRANDES VERDADES.» Tracy Chapman. Cristina Merino, ''El Periódico", 2 1 dc desembre dc 2008. r... 20 68 «... se debatió en el Palau de la Música Catalana. CONVOCADA POR EL CICLO "EL PRIMER PALAU". la situación de la prensa musica l. [ ... ] Como conclusión quedó claro que se esta vivicndo un MOMENTO DE CAMBIO EN EL CONCEPTO DE LA PRENSA, LA RADIO Y LA TV: ante la caída de las ventas y de la facturación publicitaria, las ediciones en pape! y elect rónica de LA PRENSA OIARIA NO HAN ACABADO DE DELIMITAR SU ESPACIO Y SU PODER. l ... J Pcro una cosa son los medios privados. como este dia1io, y otra muy distinta los mectios públicos, esos que pagamos todos con nuestros impuestos, aunquc no los "consumamos" ¿DÓNDE ESTA LA RESPONSABILIDAD DE ESTOS ENTES GIGANTES que muchas veces parecen entrar en las mismas csce- nas-basura del populismo barato? LA CRISIS DE LOS MEDIOS DE COMUNICACIÓN es renejo di recto de la crisis del sistema cducacional y de valores políticos que apcstan. La conclusión final de la desmoralizantejomada del Palau fue la misma que hemos venido denunciando desdc estas mismas paginas y desde hace años: LA CULTURA - Y LA EDUCACIÓN-, NO INTERESA A LOS POLfTICOS. Pasan de ella. SON VALORES QUE NO SE TRANSFORMAN EN VOTOS. Los mi tos y los prcjuicios ante formas artísticas elitistas y minoritarias (como la ópera o la música clasica) HAN LL.EGADO A UTILIZARSE SIN COMPLEJOS POR ALGUNOS PROGRESISTAS GUAlS que lo único que consigucn es construir un país mas inculto y mas pobre.» Pablo Meléndez-Haddad, "ABC Cataluña", 23 de novembre de 2008. «Des que el 29 de juny el 1994 vaig presentar al registre de l'Ajuntament una instància firmada per diverses persones rellevants de la vida musical barcelonina DEMANANT L'ERECCIÓ D'UN MONU· MENT DEDICAT A EDUARD TOLDRÀ, UN DELS MÚSICS CABDALS DE LA MÚSICA CATALANA, fms avui han passat divuit anys. En aquest període he parlat personalment amb DOS ALCALDES (MARAGALL I CLOS), AMB UN TINENT D'ALCALDE I DOS CONSEUERS DE CULTU RA. SENSE CAP RESULTAT POSITIU [ ... ]. Llegeixo a "La Vanguardia" que l'Ajuntament ha aprovat la creació d'una estàtua en homenatge a Floquet dc Neu. ÉS MÉS IMPORTANT QUE UN MONUMENT A TOLDRÀ?» Manuel Capdevila. Secció Cartas de los lectores, "La Vanguardia", 2 de desembre de 2008. «¿QUÉ ES EL TIEMPO DE NAVIDAD, CóMO SE EXPRESA EN LA MÚSICA? l ... j A qué distancia nos encontramos de aque- Ilo que Amades señalaba apenas hace medio siglo: "Hi ha dos moments en què el poble, se11se adonar-se'11, se sent músic: per Nadal i per Pa squa" [ ... j LA PROGRAMACIÓN DE NAVIDAD DE LAS DOS GRAN DES SALAS DE CONCIERTOS (AUDITORI I PALAU), SALVO EL SANT ESTEVE, a juzgar por los valses, polkas y marchas Radetzky, y en el Auditori la Séptima de Beethoven (para el aplausímetro del d irector dc la OBC), DA LA SENSACIÓN, SIN ENTRAR EN DETALLES, DE HABER PER· DIDO EL NORTE, el resto ... la h·avesía del desierto, que al menos algo tiene también de navideña.» Jorgc de Persia, "La Vanguardia IDN", 11 de desembre de 2008. «No es habitual que EL ORFEÓ CATALÀ ME PROPONGA LA COMPOSICIÓN de una obra para triple coro y órgano y tampoco lo es el otro encargo de Caja dc Burgos para la Casa del Cordón. [ ... 1ME SORPRENDIÓ MAS EL ORFEÓ CATALÀ porque Cataluña esta en primera línea de la música coral y porque EXISTEN EXCELENTES COMPOSITORES CATALANES.» Alejandro Yagüe Llorente. L L. H. , "Diario de Burgos", 18 de desembre dc 2008. «La Llei 6/2008, del 13 de maig, que regirà EL CONSEU NACIONAL DE LA CUL· TURA I DE LES ARTS, 1... 1 cnh·arà en vigor l'endemà de la publicació al Diari Oficial de la Generalitat. El Consell té com a missió. entre moltes altres ta sques, assessorar el govern en matèria cultural, així com vetllar pel desenvolupament de l'activitat cu ltural i artística de Catalunya [ ... ). ENTRE ELS U INTEGRANTS QUE FORMARAN PART D'AQUEST CONSELL [ ...], NO HI HA CAP MÚSIC. UN COP MÉS LA MÚSICA HA QUEDAT MARGINADA, a les nostres Espanyes, no compta per res entre els polítics [ ... J. Ens referim a la música, no a manifestacions anomenades també música tan arrelades entre la nostra societat i QUE NO SÓN ALTRA COSA QUE UN MOSTRARI DE MAL GUST, MATUSSERIA I SUPERFICIALITAT. Diem això perquè en el cas que aquest Consell decidís un dia integrar algun músic NO ENS SORPRENGUÉS POSANT-HI ALGÚ QUE ENS HAGI DE FER CAURE LA CARA DE VERGONYA, vergonya aliena volem dir.» Pere Serra, "Avui", 23 de desembre de 2008. PANORAMA A PROPÒSIT DE... El debut al Gran Teatre del Liceu del contratenor Xa vi er Sabata Aquest mes el contratenor català debuta al teatre de La Rambla, on intervindrà en quatre funcions de l'òpera L'incorona zione di Poppea de Monteverdi. Sabata arriba al Liceu posseïdor d'una posició professional prou consolidada , encara que s:igu1 sobretot més enllà de les nostres fronteres. ~er ALBERT TORRENS -Com afronta aquesta producció de L 'incoronazione al Liceu? -En la Poppea hi ha tres papers que jo puc cantar, i ja els he treballat tots tres. Aquí se'm va oferir fer alhora l' Arnalda i la NutTice, dues dides, una circumstància que és molt exigent, tant vocalment com teatralment. I això, a part del plaer de debutar al Liceu, em permet unir un cop més els mons del teatre i de la música, que al segle XVII estan molt a prop. -Aquest debut el donarà a conèixer a gent que encara no sap qui és, perquè vostè ha treballat molt a l'estranger. Expliqui' ns breume nt els seus orígens. -Jo vaig començar a estudiar música ~oncretament saxòfon- de molt petit, alhora que em formava com a actor a l' Institut del Teatre. Professionalment , vaig començar a fer teatre, lot i que també cantava com a baríton en musicals. m'Però com que, a mi, sempre havía agradat molt la música barroca i la possibilitat d'estudiar-la des d'una perspectiva històrica, i tenia molta facilitat pel que se'n diu vu lgarment fal set, vaig decidir provar-ho seriosament. I em vaig posar a estudiar, primer a I'ESMUC i després a Alemanya. - La veu del contratenor sol associarse a mites o creences que no sempre són certes. Què e n pe nsa? - lo sempre he demanat als meus professors que em tractin com una veu més, EL NOSTRE INTERLOCUTOR SENT UNA AUTÈNTJ CA PASSIÓ PER LA MÚSI CA BARROCA, COM HO DEMOSTRA EL FET QUE, DELS MOLTS ASPECTES QUE, P ER LIMITACIONS D'ESPAI, NOMÉS PODEM APUNTAR EN AQUESTA E TREVISTA, S'ESTÉN ESPE CIALMENT PARLANT DE LES PEC ULIARITATS VOCALS DEL CONTRATE NOR. LA XERRADA ES LLAVORS, CONVERTE IX GAIREBÉ, EN UNA CLASSE D'ANATOMIA. ÉS CLAR QUE TAMB É E S EXPLICA LES SEVES OMBROSES EXPERIÈNCIES DE TREBALL AMB EL S PlUNCIPALS GRUPS QUE FAN MÚSICA ANTIGA A CASA NOSTRA l AMU GRANS NOMS D 'AQUEST ÀMBIT QUE APAREJXEN SOVI TE LA CONVERSA, COM ARA WILLIAM CHRISTIE. perquè he volgut desenvolupa r-me tècnicament' sense diferenciar-me. És cert que. a Europa, hi ha una certa estètica a l'entorn d'una veu no vibrada. exclusiva per fer polifonia, que a mi no m'interessa. Crec que un contratenor ha de poder cantar en una sala de dues o tres mil persones i se l'ha de poder sen tiJ·. No és fàcil trobar un bon professor i, en el cant històric, moltes vegades s'amaguen mancances tècniques al darrere dels criteris estètics. D'altra banda. cal no oblidar la formació interpretat iva, que jo he après molt treballant ellicd. tot i que alguns professors eren reticents a tenir un contratenor a les aules. -La disjuntiva entre contrate nor i contralt, com la viu? - Tots els contratenors amb qui he treballat som del parer que, com més n"hi hagi i que cantin bé. millor. perquè és la manera de fer entendre que hi ha una tessitura preparada per assumir certs rols. Hi ha molts directors que encara prefereixen una contralt tot i que sigui per a un paper masculí. Suposo que el fet que un home canti en aquest regis- tre i sigui cre"1ble, tant si és fent tragèdia com comèdia, també és w1a qüestió cultural. -Sorprèn trobar en el seu currículum la gran quantitat de feina feta en el terre ny dels e nregistra ments ... -Sí, no em queixo, tol i que ara la indústria discogràfica és molt fràgil perquè gairebé no es venen discos. Però continuen sent una plataforma necessària, i jo estic negociant amb dues cases per començar-hi a treballar en solitari. Aquest febrer sortirà un enregistrament de Faramondo de Handel en què canto el paper de Gemando. -Xa vier Sabata és molt actiu e n les noves tecnologies. Respon a algun convenciment especial, això? -Sí, jo c rec que lnternet és el mitjà. Des que tinc una pàgina web. és inimaginable la quantitat de correus que rebo de gent que m'ha vist en concert. .. A banda que jo he aconseguit certes feines pel fet que cimeu material és a !"abast arreu i en tot moment. l finalment, crec que pot arribar a ser una font d'intercanví de materials entre els músics. 21 69 ii;i:C•i¡(i.1.(i eR rT I e A 'Simon Boccanegra' dominat per les grans veus i la batuta SIMON BOCCANEGRA de Verdi. Llibret F. M. Piave. Anthony Michaels-Moore. Krassimira Stoyanova. Giacomo Prestia. Neil Schicoff. Marco Vratogna. Cor i Orquestra del Gran Teatre del liceu. Dir. escènica: José Luis Gómez. Dir. musical: Paolo Carignani. LICEU. 27 DE DESEMBRE DE 2008. per J . Comellas i havia ganes de recuperar un títol. Simon Boccanegra. que tan sols els afeccionats am b moltes hores d'escalfar butaques del Liceu havien pogut gaudir. Un títol del qual hem pogut confirmar que. si bé no fom1a part de l"elit més selecta del conjunt dc l'obra vcrdiana, sí que ofereix uns notables al·licients: el primer. una partitura que uneix bellesa i consistència; que ens apropa al moment més espès i més ben greixat de la trajectòria del com positor italià i apunta als seus trets més modcms. com per exemple l'absència dc números tancats i una orquestració poderosa sense deixa r dc ser perfectament equilibrada. Tot això amb un domini absolut de la gramàtica vocal, amb l'habitual pro- H RMC 292 tagonisme de les veus masculines greus i en menor grau en aquest cas del cor. Els punts febles, o el més feble, sens dubte és el Uibret. que malgrat els recosits i pedaços que li va aplicar Arrigo Boito, continua resultant tan mancat de versemblança com sobrat d'indefinició i coherència psicològica dels personatges, de f001ció del contex1 històtic i polític i de línies argumentals mestres. En definitiva, una obra ja molt rotundament verdiana, en la qual el potencial musical ho supera tot i en què el dramaturg ho té molt difíci l per imposar un concepte potent unificador del seu discurs propi. I en aquest sentit, josé Luis Gómez no va saber sortir-se'n. L'intent d'atendre l'essència de GIACOMO PRESTIA, KRASSIMIRA STOYANOVA I NEIL SCHICOFF l'obra, segons les seves pròpies paraules, va quedar en un "terra de ningú'', en un tot d'indefinició que va aigualir, que no potenciar, tant la vessant política implícita dc l'obra com la humana. Altrament, la batuta de Paoio Carignani sí que va reeixí¡· plenament amb una conducció fc1ma i dominadora del cosmos essencial -aquí molt ben entès- de l'obra. Va comptar amb alguns peons que el van ajudar en gran manera, especia lment una esplèndida Krassimira Stoyanova - segurament la millor interpretació de les molt bones que ha ofert al Liceu-, també Giacomo Prestia en una imponent i corprenedora vivència de )acopo Fiesco i encara Anthony Michaels-Moore, eficaç i fins i tot brillant protagonista central. Marco Vratogna en el seu debut va ser un bon ''dolent", mentre que Neil Schicoff va donar mostres que està distanciat del mi llor moment de Ja seva important carrera. 'li piU bel nome' torna a Barcelona IL PIU BEL HOME d'A. Caldara. Llibret: P. Pariali. Maia Planas. Begoi\a López. Ariane Prussner. Aniol Botines. David Hermíndez. Orquestra Barroca de I'ESMUC. Dir. escènica: Jordi Pérez, Dir. musical: Francesc Bonastre. LLOTJA DE BARCELONA.l7 DE DESEMBRE DE 2008. per Robert Benito A 22 70 l marc incomparable dc la Sala Gòtica de la Llotja dc Barcelona van tornar a sonar les melodies que el compositor A. Caldara bavin compost per a l'onomàstica d'Elisabet de Brunswic. esposa dc l'arxiduc Carles d'Àustria i que es va n estrenar en aquest mateix lloc el 1708. Un tricentcnari que pren més importància en iniciar-se amb aquest componimento da camera la tradició operística de Catalunya i de la ciutat de Barcelona especialment. Ens hem de felicitar tant pel resultat d'aquesta proposta com pel marc en el qual s'ha circumsctit, el Congrés lnternacional que sobre l'esmentada òpera i Ics músiques de l'època de la Guerra de Successió va tenir lloc del 15 al 18 de desembre. Per fi universitat (investigació musi· cal) i conservatori {pràctica musical) treballen junts en projectes atractius, necessaris i que fan país. La proposta va ser una semiescenificació vàlida i conjuntada, emiquida amb una ba- llarina com a guia d'aquest viatge musical entre la disputa dc la Virtut i la Bellesa que tants compositors de l"època van desenvolupar. A part de l'edició crítica de la partitura i del text. a càrrec dels professors dc la UAB. es va comptar amb una fmmació orquestra l molt interessant d'instruments històrics i instrumentistes de I'ESMUC, que sota l'atenta i experta batuta del catedràtic de musicologia Dr. Bonastre van portar a bon port aquesta òpera d'últim barroc plena de belles àries, conjunts vocals, ritom elli orquestl·als elaborats i expressius recitatius. amb una gran liquesa melòdica i varietat Límbrica. Si la part instrumental respirava joventut. qualitat i estil. la part vocal va saber complementar l'experiència dc can- tants com Begoña López {)uno) o Ariane Prussner {Paris) amb l'energia de les noves generacions de cantants catalans, com els tenors Aniol Botines (Ercole) i David Hernííndez (Fato), coneguts per la seva qualitat vocal. un estil irnpol·lut i la seva cursa ascendent en diferents formacions de música antiga de renom, així com la soprano mallorquina Maia Planas (Venus). La resposta del públic va ser unànime, tant amb la seva presència omplint el recinte, com amb els incessants aplaudiments que van obligar a repetir el conjunt final. Esperem que aviat puguem gaudir de l'enregistrament promès en CD de l'òpera perquè en quedi un testimoni més estable que no solament una nit d'òpera rodona. Recordant Montsalvatge amb el ''cor'' la mezzo Magda Pujol o bé en els subtils Ciu e epigrames de Mano/o 1-/ugué. en versió antològica del Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana que dirigí Jordi Casas, serien argument suficient per remarcar l'art de Montsalvatge com una de les aportacions signifi- cat ives al nostre art musical. 1 cal insistir, però, que el concert ens va omplir de satisfacció pel treball de notable nivell, tant en la faceta expressiva com en la musicali tat del cant dels coristes que in tegren actualment el Cor de Cambra del Palau, així com assenyalem la sensibilitat interpretativa del p ianista Jordi Armengol ja sigui donant suport als cantaires com en unes magnífiques versions de l'Elegia a Maurice Rat1e/ així com dels magistrals Tres divertiments. 1 al marge també hem de destacar l'estrena d'una interessant i complexa composició de Benet Casablancas, l'actual director del Conservatoli del Liceu. ne Rydén i d'una dc les personalitats mítiques en la interpretació de la música antiga com és Emma Kirkby. Les obres de Tundcr, Dedekind, Alten burg o Johann Sebastian Bach configuraven un programa marcat per la delicadesa, per la serenitat. per la recreació d'una música que resta pràcticament oblidnda i que ha estat la basc que Annegret Sicdel es va proposa~· des dc la creació del Bell' Artc l'any 1995. Les versions responien als criteris interpretatius més estrictes de les recreacions històri- ques amb una accentuació cap al caire cambrístic per aprofundir en la màxima sensibilitat d'aquesta música: poc colo•isme en els contrastos dinàmics, gust per la uniformitat tímbdca, veus tant la de Kirkby com la de Rydén que cercaven més la subtilesa expressiva que no pas un excés de sonoritat. i, en definüi va, un plantejament en el qual la delicadesa triomfava sobre el color i els claro bscurs. Una música d'indubtable interès servida deliciosament per un conjunt d'alt refinament expressiu. lesa tímbrica i contrapuntística de Jordi de Sa ut Jordi van aflorar amb tota la seva riquesa sota les mans inteHigents dc Xavier Pagès. La resta del programa era integrat per obres conce11ants per a piano i cobla. Jordi Camell va fer-se seu el pianisme d'arrel gershwiniana de la Rapsòdia sobre les cançons d'Ariadna de Joan Lluís Moraleda, els temes populars de la qual van deixar pas a l'elegància jazzística dels Esclats de M11nel Camp. Una obra que utili1za la cobla com una big ba nd en diàleg amb el jazztrio integrat per piano (bellament cristaHí Manel Camp en el registre agut). contrabaix i percussió. Les li tes de major simfonisme s'assolien a la segona part amb el Concert per a piano i cobla núm. I de Marc Timón (des de fa ben poc, primer tible de la Sant Jordi), ovacionat llargament pel públic. Un aplaudiment que tenia certa dimensió simbòlica. ja que tant l'abast de l'obra com la joventut del compositor permeten augurar un bon rutur a la música per a cobla. Per cloure el concert. la mateixa qualitat interpretativa va fer-se present en la Rapsòdia sobre temes de la Patum d'Albert Guinovart. que s'asseia al piano per defensar -igual que en la partitura precedent del seu deixeble- el rèrtil virtuosisme d'escliptura. Un conce11. doncs, d'efemèride: cim dels 25 anys de la Sant Jordi i estrena d'un cicle per a cobla a L'Auditori. Esperem que tant l'una com l'alu-e compleixin 25 anys més... CAMBRA CORAL Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana, Magda Pujol, mezzosoprano. Jordi Armengol, piano. Dir.: Jordi Casas i Bayer. Montsalvatge, Casablancas. PETIT PAlAU. lS DE DESEMBRE DE 2008. per Francesc Taverna-Bech en ccr1, la llarga vinculació de Xavier Montsalvatge amb el Palau era un motiu su!icient perquè la seva música coral solemnitzés la inauguració del cinquè cicle de Cambra Coral. Des de la difícil postguerra fi ns ben poc abans del seu traspàs (2002), ell va ésser un assistent fidel i cronista puntual de les activitats concertístiques que es celebraren al nostre Palau. Compositor de fina personalitat erc- B ativa i mesh·e en el domini de la seducció del so, la seva obra s'escolta sempre amb plena satisfacció de la sensibilitat de l'oient i mai decau en freds formulismes. Certament, potser la vessant coral és un dels aspectes de la composició en què la creativitat del nostre compositor no es va prodigar amb la intensitat d'altres especialitats. Tanmateix, escoltant les antològiques Cuatro canciones negras, tan ben expressades per Subtilesa expressiva EUROCONCERT. Beii'Arte Salzburg. Emma Kirkby, soprano. Susanne Rydén, soprano. Dir.: Annegret Siedel. Bach, Tunder, Vierdanck, Dedekind, LObeck, Altenburg, SchOtz, Staden, lechler. PALAU DE LA MÚSICA. 2 DE DESEMBRE DE 2008. per Lluís Trullén esprés de l'actuació el desembre de 200 2 del Bell' Arte Salzburg, la temporada Euroconcert va invitar novament aquest conjunt especialitzat en la música bar- D roca alemanya i austríaca dels segles XVII i XVI II en un concert dedicat a la música de Nadal, en el qual la música instrumental s'intercalava amb àries i cantates en la veu de Susan- Felicitats de Sant Jordi! L'AUDITORI CONTEMPORÀNIA. Cicle de Música per a Cobla. Cobla Sant Jordi. Jordi Camell, Manel Camp, Albert Guinovart, piano. Dir.: Xavier Pagès. J. león, J. LI. Moraleda, M. Camp, M. Oltra, M. limón, A. Guinovart. l'AUDITORI.l3 DE DESEMBRE DE 2008. per Josep Barcons uan ra vint-i-cinc anys naixia la Cobla Sant Jordi. alguns dels membres que ara la integren encara no havien senti1 mai un tible ni una tenora. Al cap d'un quart de segle, d'aq uell projecte ha romàs - superant els embats del temps- allò més important: la voluntat de fer música al màxim nivell. i ajudant a incrementar, així, clrepertoti escrit per a cobla. Aquest doble objectiu va evidenciar-se en Q el concert que inaugurava el pdmer Cicle de Música per a Cobla de L'Auditori. Les dues parts de la vetllada (amb parlaments en el descans) s'encetaven amb sengles sarda nes que Jordi León (director de la cobla fins fa ben poc) i Manuel Oltra (que n'ba estat mentor excepcional) han dedicat a la que -des del 1997- és la Cobla Ciutat de Barcelona. Tant la btillantor expressiva i saltadora de Sant Jordi com la subti- MAGDA PUJOL ~C 29 2 23 71 Un c.oncert de gran maduresa L'AUDITORI CAMBRA. Quartet Casals. Benjamin Hochman, pia· no. Haydn, Kurtag, Mozart, Schumann. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTORELL). U DEDESEMBRE DE 2008. per Mer cedes Conde Pons ---------------------- uan s'és protagonista d'un cicle unitari , no resulta fàcil assolir un nivell d'igual cxccf.lència a cada concert que es porta a termc. Menys cncaru quan es dó· na la particularitat que en cada concert hi ha l'al·licient d'un col·laborador extem, com és el cas en el segon concert del Quartet Casals en la temporada dc cambra dc L'Auditori amb el pianista Benjamin llochman. Si en anteriors ocasions s'havia copsat el bon nivell general dc la jove formació dc cambra amb una parli· cular conjunció artística en el repertori romàntic i del segle xx, en aquest concert es va do- Q nar la feliç confluència d'un repertori magníficament escollit i una interpretació, des de l'inici fins al final. d'un alt ni· vell indiscutible. Ja en Haydn -Quartet núm. 1 en Si bemoll major op. 7 I - es va poder assaborir una personalitat prò· pia, un so de conjunt cm·acterístic que va dibuixar amb accentuats colors la magnífica partitura clàssica; un esdeveniment que cal destacar, atesa la millora que això suposa res· pecte d'interpretacions ante· riors del mateix repertori. De gran intensitat van resultar els /2 Microludisop. 13 de Gyorgy Kurtag. És música per escoltar amb els ulls tan- cats, música que genera at· mosferes intangibles que envolten l'oient, que desperten roYda a noves sonoritats, tot portant al límit la capacitat sonadora dels instruments. El Quartet Casals va destacar per la gran homogencYtat de so conjunt i per la capacitat de suggestió dc buidor, nuesa, silenci i al hora sadollament que suggereixen aq uestes peces. Un encert meravellós i que cal felicitar és haver programat tot seguit els Arranjaments de 5 fuges d'El clave ben temperat de f. S. Bach dutes a terme per Mozart. Un exercici d'humilitat i devoció al mestre del contrapunt d'un altre dels genis de la música. En aquestes versions per a quartet de corda, la música assoleix un graó més en el seu nivell de modernitat, tot demostrant per què Bach és el més modem dels antics i alhora el més antic dels moderns. La segona pa1t va estar co· pada pel majestuós Quintet amb piano en Mi bemoll major op. 44 de Robert Schumann, en el qual el Quartet Casals va comptar amb la prestació del jove pianista israelià Benjamin Hoclunan. Aquest va posar tots els mitjans perquè el resultat sonor fos homogeni i realment ho va aconseguir. L'agermanament sonor entre piano i corda va contribuir a recrear l'obra de Schumann, amb passatges d'excepció, com el segon moviment, d'un arrodoniment sonor i una tristesa commovedors. Tant I'"Scherzo" -que el quintet va tomar a interpretar com a propina al fi. nal del concert- com el "Finalc", tan optimistes i lluminosos, van contribuir a fer que el concert del dia I I de desembre marqués un punt i a part en la trajectòria artística del Quartet Casals. Nou renaixement de Martín i Soler? L'ARBORE Dl DIANA de Martln i Soler. Llibret: lorenzo Da Ponte. Ofèlia Sala (Diana). Marina Comparato (Amore). Silvia Vazquez (Bri· tomarte). Sandra Fernandez (Ciizia). Cristina Faus (Cioe). Joel Prieto (Silvio). Dmltri Korchak (Endimione). Christian Senn (Doristo). Or· questra de la Comunitat Valenciana. Dir. d'escena: Daniel Slater. Dir. musical: Ruben Dubrovsky. PALAU DE LES ARTS, VALÈNCIA. 30 DE DESEMBRE DE 2008. per R. B. / E 24 72 s una realitat palpable que en Ics últimes dècades estem vivint un nou renéixer als esccnmis. amb edicions crítiques i enregistraments, dc Ics obres operísti· ques del valencià Martín i Soler, coetani de Mozart. Al voltant de les festes nadalenques, el Palau dc les Arts va programnr l'últim títol dc la trilogia Da Pontc-Martín i Soler, el "dramma giocoso" en dos actes L'arbore di Diaua, una òpc· ra de cambra amb vuit personatges al voltant dels quals gira una trama clàssica que barreja amors. deures religiosos, món diví i humà, virtut i humor en dosis ben repartides. Da Pontc, al cont rari que en Una cosa rara, aquí va escandalitzar amb el sense sentit de la castedat. i si bé hi ha qui hi estableix paraf.lelismes amb La flauta màgica o amb el Cosi mozartià, la simplicitat que va caracteritzar la música del valencià li va produir més èxits que no les complexitats de Salieri o Mozart. L'aposta del regista Daniel Sia ter es podria defmk amb beLlesa, elegància, claredat i varietat narrativa. Amb un únic decorat, es juga amb diferents elements que fan que junt amb una if.luminació excef.lent i petits aparells mòbi ls escènics, l'argument s'expliqui diàfan i sense les segones, terceres i fins a quartes lectures que hem de fer en moltes propostes teatrals operístiques. La part musical, sense ser extraordinària, va ser excel·lent en l'aspecte vocal i correcta· ment justa en l'instrumental. Va destacar la Diana d'Ofèlia Sala, continguda en gran part dc l'obra, però que va bri llar sense fissures en la seva à1ia de bravura "Sento che Dea són io'', dc gran expressivitat i difícils colorature. Amore va ser magníficament interpretat per la 111ezzo Marina Comparato, que va saber donar el vigor i la gràcia al seu personatge sense baixar la guàrdia en les seves múltiples intervencions vocals amb un color uniforme i una bona línia de cant. Els altres sis cantants. les tres nimfes i els tres amants, van ser servits per cantants joves, la qual cosa s'a· graeix per fer cre'1bles els rols, i vocalment bastant equilibrats. On l'excef.lència va baixar va ser en la batuta de Ruben Dubrovsky, que no va sa ber treure tot el partit dels faristols ni donar un marc adequat als cantants. Amb tot. va ser una oportunitat de conèixer una òpera nova, que es gravarà en DVD i que podrem comparar amb properes produccions al Liceu i al Teatro Real de Madrid. Toni Costa, graduat per l'ESMUC i estudiant de fortepiano '~mb el pianoforte, el repte és tocar bonic" D'ell ha n di t, a propòsit de la recent producció de la JO C realiLzada en coHaboració am b I' ESM UC i materialitzada, entre altres, amb un concert a UA.uditori el4 de gener passal: "Anloni Costa es un joven y excelenle m úsica y lo dem ostró con un fraseo y arLiculación admira bles" (Jaume Ra digales, La VanguaTdia, 06/01109). Amb n om és vinti-dos a nys i ja graduat per l'ESMUC en pedagogia de l'instrument (piano), essent deixeble de l desaparegut piani sta i pedagog Leonid Sin tsev, Costa ha iniciat enguany la seva segon a Li lulació a l'Escola. I per RUT MARTÍNEZ A 2 c tualment, el tortosí estudia amb Arthur Sehoondetwoerd, adscrit al departament de Mús ica Antiga. Pe rò ho fa sense oblida r ni elliccl ni, lïns i tot , la mús ica dc caràcter més lleuger. Parlem amb ell entre actuació i ac tuació de la Marató de Cambra dc I'ESMUC. Costa hi participa integrat en un conjunt dc tangos i com a pianista acompanyant de la soprano Marta Garcia. Tot. en un temps rècord: només mitja hora dc diferència per adaptar-sc a cada tipus de proposta. Sens dubte. un músic versàtil. I inquiet. De present interessant i futur certament prometedor. - P iazzolla, Schubert, Stra uss, Haydn ... T'interessen per igual? - La veritat és que sempre he optat per la polivalència , per diversificar el meu perfil, d'una banda pensant en Ics possibles sortides professionals que t'ofereix l'ofici dc músic però també per tal de cerca r espais on pode r-me expressar artísticame nt, marcs en els quals em trobi còmode. Entenc la polivalència com un va lo r afegit. no com a mostra d'un caràcte r dispers. La diversificació expressa, també, curiositat, tot es i retroalimenta ... Quan penso en la professió de músic imagino un calaix gran que et permet mourc'L. usar, molls llenguat- ges. I com que, ara per ara, e ncara tinc te mps pe r endavant, no paro dc buscar. Seria, pensant en un símil Futbolístic, un jugador vàlid en més d' una posició. -Què t' atrau de la M(•sica Antiga? - Hi arri bo d'una mane ra natural. He estudiat quatre anys el vessant clàssic, de mane ra mo lt inte nsa, amb Lconid Sintsev. L'Antiga és, e n realitat. una branca renovadora de la mateixa música que he treballat fins ara. Es tracta d'aplicar nous c ritetis a la interpretació d'un mateix tipus de música. La música que toco, el repertori que treballo, se centra a partir de 1750. I això no és gratuït: compartim amb el departament dc Clàssica la mateixa matèria prima. les obres. Però les modelem dc manera diferent. - 1 amb què e t sents més còmode? -La veri tat és que m'agrada fer dc tot. Cada música m'aporta alguna cosa diferent i, partint de què a mi m'agrada el piano, exploto les possibi litats dc l'insn·ument (q ue són moltes !) de Ics maneres més dive rses. Intento teni r un llenguatge i uns recu rsos el més rics possible per ser el més com ple t poss ible ... -Seguint aquesta regla de tJ·cs ... Per què el fortepiano i no els teclats moderns? - També en fai g, de teclats. amb Xavier lbañez! ( Riu ) I he estudia t piano jazz amb Edu Tancredi i vaig fer clavicèmbal amb Béatrice Martin i piano clàssic amb Sintsev, és clar. Fins i tot el meu projecte final el vaig fer sobre flamenc (Didàctica del piano flamenc, amb Rubén López Cano). -És aquesta, l' aportació de I'ESMUC? Facilitar aquesta polivalè ncia ... - Jo aniria una mica més enllà. És a dir, aprendre a tocar el piano ho he fet aquí. He tingut la sort de tenir Leonid Sintsev com a professor. Però, d 'altra banda, he pogut fixar la mirada en altres departaments. Això és una grandesa. Penso en la mateixa pedagogia i en la feina que actualment faig, com a professot~ en una Escola Municipal de Sant Quirze del Vallès. M'encanta donar classes. També és cert que he rebut molts supot1s: com a pianista, he pa1ticipat en les cambres del departament de Clàssica i Contemporània, per exemple. I des del mateix departament de Pedagogia es fomenta tenir una mentalitat oberta per ta l d'evitar el perfil de pianis ta únicament centrat en el seu camp d'estudi. - Què valores, de cada àmbit? - De la Clàssica segurament el sentit de la profess ionalitat, com a actitud; és a d ir, propicia el fer les coses com un vol, aconseguir allò q ue un es proposa. Si una pe rsona, en aques t cas, un músic, assumeix una responsabilitat, aquesta s'explicita en la qualitat de la feina que realitza. Aquest factor és intrínsec e n la Música Clàssica. També és un àmbit que et pem1et adquitir les eines necessàries per poder artibar a expressar- ACTUALITAT te a rtísticament de Ja manera millo r. Pel que fa a Ja Música Moderna, en valoro una mica el que també m'atrau dc la Música Antiga: en ambdós casos, Ja llibe rtat. Són àmbits que em permeten ser més creatiu, hi poses més de tu mateix. Hi ha més de mi en allò que estic inte rpretant. A més, hi ha més espais, pots obl"ir-te a d'altres tipus de gent, a d'alt res oïdors, tocant en espais o berts. Tot això t'aporta coses noves. Amb piano clàssic tinc Ja sensació que el repte és tocar bé. Ara, amb el pianoforte, per a mi el repte és tocar bonic. - Quin tipus de música escoltes? - La veritat és que vaig a sentir de tol. i molt. Crec que cada vegada més, en general - penso en el cas de l'ESMUC mateix, dels meus companys músics- la gent escolla molt de molt. A mi m'agrada relacionar-me amb gent que escolta. veu, sent i viu de manera molt diversa. Això cm permet, també, anar obrint branques professionals. El27 de gener passat vaig fer un concert a la sala de Cambra de la Fundació Mas i Mas amb un repertori e minentment clàssic (Beethoven), e l maig vinent preparo una producció que neix arran d 'un dels projectes finals de carre ra de I'ESMUC, amb Manuel Martín (un programa i.n terd isciplina r que es va presentar a l Teatre Alegria, i on es bar- reja el namenc, la música clàssica, etc.). Rodarem aquest programa a Lleida, a l'Auditori Enric Granados. ~s un projecte que em fa molta il·lusió perquè representa la unió d'un munt d'estè tiques, de sensibilitats, de llenguatges. i això no deixa de ser molt enriquidor. - Pesa, e ncara, el tò pic del pianis ta individualis ta centra t únicame nt e n compe tir? -Pesa perquè hi és i res pon a un perfil que existeix i que té també els seus espais. Jo mateix n'he fe t, de concursos, i podtia dir que m'han anat l'i ns i tot relativament bé, però és un perfi l que no m' interessa massa perquè ¡1rtísticament sento que ara és mome nt d'enriq uir-me professionalme nt coneixent tot ti pus de propostes. D'aquí que ara em centri en la Música Antiga. Per a mi. que l'instrument sigui original és només relativament important. El que m'agrada. el que de debò m'interessa, és el que suposa aplicar criteris his tòrics a la interpretació, és a dir, fer l'exercici de viatjar en el te mps i mantenir-se al marge de tradicions que beuen d'altres fonaments. Pe r exemple, Ics caclcnces que vaig toca r en el concert amb la JONC ere n meves; això et permet una llibertat i c reativitat que va molt més enllà de les característiques associades al pianisme d'un o altre músic. - Com arribes a la producció de la JO NC? - Vaig començar enguany a estudiar amb l' Arthur (Schoondcrwoerd) i. gràcies al conveni dc col·labo ració existent entre la fONC i I'ESMUC, des del departament dc Música An tiga em va proposa r de toca r com a solista. t· jo, endavant. Vaig assajar gairebé cada dia. del 28 al 3 1 dc desembre i del 2 al 4 de gener... I després. un primer concert a Salou i un a L'Auditori. Ha estat una experiència fantàstica. Treballar amb orquestra. en primer lloc. és el plaer màxim de fer música. Mai havia gaudit tant. i{j,i,(IJj És com fer música de cambra en gran format. També valoro molt la generos itat del director (Guy Van Waas) que ens va donar molta llibertat, així com el treball amb el concertino. Getman Echcvcn·i. també de I'ESMUC. amb qui em sento molt pròxim. - 1 desp•·és arriben les crít iques ... So•·p•·ès'? - Aquest e ra el meu de but amb o rquestra a Barcelona i sentia una gra n responsabilitat. Llegir l'opinió positiva dels crítics ha estat molt important. Em sento contentíssim. o t'ho esperes. la veritat. A mi m'agrada fer mús ica. m'agrada tocar la música que m'emociona, la mús ica que em fa sentir còmode. I si la gent no s'ho passa bé, no té sentit. Per a mi, almenys, no e n té. Quan penso en tocar, quan va ig a tocar, el que més desitjo és que la gent se'n vagi a dormir pensant en allò que ha sentit. - 1 a partir d'ara ... -Els propers quatre anys estaré centrat en l'estudi del pianoforte. Vull aprofitar-los al màxim formant grups, tirant endavant els meus projectes personals. comptant amb la mateixa infrastructura de I'ESMUC: professors. estudiants. espais. etc. - Tens la percepció que la Música Antiga "està dc moda"? - Relativament. s i més no. És com una brisa d'ai re fresc. Més que la Mús ica Antiga, allò que "està de moda'' és la voluntat de sorprendre'!, de créixer. I això es fa explícit amb la vol untat dc trobar noves maneres, noves eines. per commoure i captar I 'interès dc la gent. 3 iJj.aiJj ARTICLE isc au itiu en els mús ics I per DRA. MONTSERRAT BONET Amb la col·la boració de Mery Reina Espitia, Perfecta He rre ra. David Montero i Dr. Jaume Rosset ------------------------~--------- 0.0. I\. H. 500 lSO + lO 115 IK 2K 8K 4K •lO 11$ o o lO lO lO 20 l9 lO ~o so .. 0\. - ' ~ 60 lt. 70 I~ ·'\.. - -.............. ~ ~ !'.. "" 90 100 "' li o llo~ (dtl) ~o / ,_ so IK 500 [<'< L - r-- 4K lK '"' , . or "' o ...._ 100 li 11o~'- .......... 8K .. , ~ V'- 60 eo r v 150 r 70 ~ eo ~JJ) O .I. L.H. Hz r~ !'.. I~ / IL (dG) Audiometria convencional d'un músic professional de 38 anys amb pèrdua audiliva bilateral del 50% L oïda és el scn1it més apreciat pel músic perquè és l'òrgan que recull la sensació sonora. La música entra per l'orella i l'oïda actua com a òrgan receptor. Però l'oïda no només és un òrgan receptor de sons, sinó que també n'emet (molts hem nota t la nega tiva experiè ncia de sortir d'un local molt sorollós com ara una discoteca amb un xiulet molest a l'o rella). Ja en néixer es pot saber si un nadó té capacitat d'oir gràcies a una prova diagnòstica anomenada otoemissions. L'aparell emet un so i recull a través d'un micròfon la resposta dc l'orella sana. En el 98% dels casos es pol alitmar que l'infant hi sent si respon a l'estímul sonor. L'oïda emet sons quan sc sent atacada, tant s i el so és el d' un petard , el d' una d iscoteca o bé el d' un ins trument musical. Aquest xiu let molest es no ta més en silenci i a la nit. Si persisteix i es repeteix és senyal que l'orella es queixa. El músic està exposat a patir patologia auditiva com a conseqüència dels elevats nivells de pressió sonora que l'envolten en l'exercici diari de la seva professió. lligat a moltes hores d'escolta. d'assaig, ' 4 dc classes amb alumnes i concerts. Els qui usen amplificació noten més aquests problemes. però no només ells. també els percussionistes. pianistes, flautistes. instrumentistes de vent i metall toquen a nivells molt elevats de pressió sonora. Com es detecta que l'oïda comença a tenir problemes? ls símptomes que l'orella es queixa són diversos. els més freqüents són els acúfens o sorolls. uns de to greu (com una olla que bull) o de to agut (com un xiulet). també anomenats tinnitus. Un altre símptoma comú és la irritabilitat del subjecte exposat a sons forts i sostinguts (com el d'un martell elèctric, un motor de motoc i cl el~l o bé el so d' un instrument agut i repetitiu). Al cap d'un temps apareix un te rcer símptoma, com és la pèrdua d'inte J.Iigibilitat de les paraules, sobretot d'aquelles persones que parlen agut, com els infants o les dones; o bé apareix el símptoma de confusió tonal. en confondre un to per un altre, que resu ltarà sorprenent però evident en un E músic. Finalment apareix la sordesa, sovint associada a expressions com: "parla més foti", "sempre estàs distret'', "pots repetir?" o "què dius?". Fa anys que es coneix el patiment psicològic de músics sords com Ludwig van Beethoven i els problemes que tenia per dur una vida social normal. Fins i tot fou titllat d'antisocial. Preferia estar sol, defugia la vida musical i els amics. La irritabilitat només disminueix amb repòs i c ura en un ambient !Tanqui I. Però quan els sorolls interns persisteixen, significa que la lesió de les cèl·lules nobles o sensorials de l'orella s'ha assentat i difícilment desapareixerà. Dan-eramcnt es percep en la societat una sensibilització envers la problemàtica relacionada amb el soroll i la protecció de treballadors i personal e n general. l Nova normativa aplicada a l'exposició excessiva ai soroll a Llei de prevenció dc riscs laborals 31 I 1995 obliga totes les empreses i organitzacions a promoUJ-e la seguretat i la salut dels treballadors mitjançant l'aplicació de mesures i el desenvolu pament de les activitats necessàries per a la prevenció de riscos derivats del n·eball. Segons l'article IS: " L'empresari aplicarà les mesures que integren el deure general dc prevenció, conformement als següents principis generals: a) Evitar els riscos ; b) Avaluar els riscos que no es puguin evitar; e) Combatre els riscos a l'origen; d) Adaptar el treball a la persona, en particular pel que fa a la concepció dels llocs dc treball. així com a l'elecció dels equips i els mètodes de treball i de producció, amb mires. en particular. a atenuar el treball monòton i repetitiu i a reduir-ne els efectes e n la salut; e) Ten ir e n compte l'evolució de la tècnica; f) Substi tuir el perillós pel que comporti poc o cap perill: g) Planificar la prevenció. buscant un conjunt coherent que integri en ella la tècnica. l'organització del treball, les condicions de treball. les relacions socials i la inOuència dels factors ambientals en el treball; h) Adoptar mesures L ¡ ARTICLE -Visita al metge otorinolaringòleg per a audiometria -Descartar altres patologies auditives associades: neteja de taps de cera, atenció a les otitis ·Indicar coHocaci6 de pròtesis auditives 1/o filtres/taps ¡ Observatort eh\ prPvPnCIO '•'D /oÏ(? lf dd"i :•~h .. ~ , ¡¡ 1J<1 Jl ro o I I /I';, I ,,,. ,¡ J I ~udrtrva 1 lo o. I I 1 I 1 1 J :Jls '< /1 rnu~ICS I o Les audiometries són obligatòries per a tot el personal exposat a soroll. que anteposin la protecció col· lectiva a la individual; i) Donar les degudes instruccions als treballadors". De la normativa que desenvolupa aquesta Llei, cal destacar-ne dos especialment que canvien el marc normatiu vigent fms a l'actualitat: el RD 28612006 sobre la protecció de la salut i la segu- retat dels treballadors amb els riscs relacionats amb el soroll implica un can- ¡ vi en el marc normatiu vigent, atès que obliga els sectors de la música i l'oci a l'aplicació d'aquest RD a partir del lS de febrer de 2008. Tot i que ja s'incloïa en la nonnativa espanyola, el RD 12991 2006 pel que s 'aprova el quadre de 1110/a/ties professionals recull la sordesa com a tal. Aquesta normativa com afecta eis músics? es lesions auditives que es poden generar generalment després d 'anys de pràctica a alts nivells dc so (però també dc dies, segons a quins nivells) tenen unes repercussions no només a nivell professional. sinó també a nivell individual. Només per aquest motiu, és necessari que ens hi aboquem per tro bar-hi solucions. Les solucions a la problemàtica det·ectada passen per l'aplicació dels L ',, , ••~ Observ3ton df' prevencro .JUdltrv3 .:lis muc:..rcs D.JrJ·,~ .J l.l (.) .lt 1 La lesió de les cèHules ciliades és Irreversible si el temps d'exposició supera uns marges que depenen de la intensitat del so (esquerra: còclia sana. dreta còclia lesionada) Jl'¡/, .In. !J 1 lf).ailfj kO A dalt. esquerra: visita i manteniment auditiu. extracció d'un tap de cera. A dalt, dreta: danys a l'aparell noble de l'audició: la còclla En color verd: límits tolerables d'exposició; en vermell: Umits intolerables principis generals enunciats ante riorment. De l'anàlisi corresponent podem concloure que: -genèricament la professió dc músic té dues vessants: és emissor i receptor de la música que genera ell mateix o la que escolta d'altres. Per tant, no podem evitar el risc, perquè f01ma part dc la professió; - s'han avaluat els riscs de la professió i, pel que fa al soroll, es determina la necessitat d'actuar-hi; -no podem combatre els riscos al seu origen, perquè ells mateixos són els productors del risc; -sí que podem incidir particularment pel que fa a la concepció dels llocs de treball, sobretot pel que fa als espais on el músic assaja o toca; -l'evolució de la tècnica s'ha de tenir en compte tant des del punt de vista ergonòmic com acústic per adaptar els instruments i modificar-los per evitar un agre ujament de les lesions que puguin oliginar: -precisament es tracta que la música no esdevingui peri llosa: -un dels punts clau en qualsevol intervenció passa per planificar la prevenció, de manera que l'exposició al soroll sigui menor i tenint en compte l'entorn en què el music desenvol upa el seu treball; -aquest punt queda supeditat als anteriors, ja que una de les solucions per investigar és la utilització de la protecció ind ividual. perq uè la col· lectiva no sempre és possible adaptar-la: -un dels pilars fonamentals de les intervencions referents als riscos en músics passa per sensibilitzar i formar sobre els riscs del so en què es veuen envoltats els músics. Així doncs, des del mes de mH rç del 2008 la normativa obliga les empreses del sector musical a tenir cura del risc d'exposició al so dels seus treballadors. Cal estudiar el niveiJ de contaminació sonora dels locals i acomplir uns mínims de condicionaments acúslics i de temps de treba ll permès per damunt dc certs nivells sonors elevats. Alho ra que, si es demos tra necessari, caldrà protegir aquells individus susceptibles per evitar lesions auditives definitives. Qualsevol músic d'orquestra, cantant, professor de música i qui toca música amplificada, tècnic de so i discjòquei cal que segueixi uns protocols de prevenció del risc auditiu a base d'usar taps protectors i filtres a mida. sempre que es demostri que ell o els músics del seu voltant toquen a més de 87 dB de pressió sonora durant un temps finit al dia. Durant els primers 6 mesos del 2008 alguns professors i alumnes de I'ESMUC i músics de l'orquestra OBC han segui t un programa pilot de protecció auditiva gràcies a la col·laboració ent re l'empresa auditiva GAES. la Societat de Prevenció de Mútua lntercomarcal, Servipreïn. SL (PREVI T) i alumnes i professors dels departaments de Pedagogia i Sonologia. L'Observatori de preve nció audi ti va als músics, com s'ha anomenat el programa pilot, ha permès comprovar elevats nivells de so en les aules. formar els músics dels riscs que es deriven de la pràctica de la professió, i detectar que quasi tots els músics estudiats acumulen un elevat nombre d'hores dc treball musical a elevats nivells. els quals superen els nivells esti- 5 IJj,:iilj ARTICLE R ifle ER w Components d'un audiblon: micrblon. amplilicador I alimentació Filtre que mnua el nivell sonor de '?) lea fl'eqO'"clea (Ç¿ GAES Ela musica necessiten diferents tipus de protecció depenent deia nivells de so amb els que es troben durant les seves jornades laborals r. OIS~@ifA ,.,r· el músic és una professió de risc? ¡¡ f' , . ' ~·.,_.,..,w<A ~::1~~Ao;::~: ·. . prevenir millor que curar ,, SUPERIORES A90 DB (A) DJCHOS NIVELES EN EL INTERIOR PUEDEN PRQDUCIR LESIONES EN EL OIDO A dalt, esquerra: lillre ER, especial per a müslcs. Esquerra: repercussions socials dc l'exposició al soroll. el müsic arrisca la seva oTda quan toca. Ara és hora de protegir-se! dia cada Dreta: sl. 6 ESMUC pulats per la normativa. Per aquest propòsit s'ha uti li tzat tecnologia punta com és l'audiometria d'altes freqüències. que permet detectar dc forma prime· rcnca pèrdues auditives. Això es correlaciona amb el fet que les proves auditives realitzades en aquest grup amb audiometries ja detecten trauma sonor i, per tant, lesió auditiva. Els resultats de les valoracions auditives mostren que el 33% dels músics avaluats presentaven audició normal en les freqüències convcrsacionals (entre 500 i 4.000 Hz). però tenien afectada la zona d'altes freqüències (per sobre 9.000 Hz); el 50% tenien audició normal en l'audiometria en zones conversacionals. però una important alteració a partir de 4.000 i 6.000 llz i igual alteració en les freqüències a partir de 9.000 Hz. Cap d'ells presentà normalitat en l'audiometria d'altes freqüències. Això ens indica que si s'hagués fet una audiometria convencional. haguessin passat com a notmals. El 17% restant presentaven una sordesa neuroscnsorial bilateral i van passar a ser valorats pel metge otorinolaringòleg. L'estudi preliminar també mostrn que la majoria dc músics participants (el 73%) s'han adaplat bé a usar taps protectors, que disminueixen el nivell de pressió sonora sense distorsionar excessivament la percepció dels balanços tonals o tímbl'ics (per això s'anomenen "protectors de resposta plana''). El mes dc juny del 2008 es signà un conveni entre el conseller d'Educació de la Generalitat, Ernest Maragall, representant a l'ESMUC, el president de la Mútua lntcrcomarcal. el d irector general de PREVINT i el conseller delegat de GAES, que regula la constitució i els objectius d'aquest Observatori dc prevenció auditiva als músics. Nous reptes n un futur pròxim es pretén estudiar un major nombre de professors i estudiants. i conscienciar més músics del risc auditiu a què estan exposats. Què fa ríem e ls músics amb un òrgan auditiu minvat de capacitats? Cal saber que les lesions en la zona noble dc l'òrgan de Corti. dc moment no són recuperables. Cal identificar més precoçment amb no sols audiometries convencionals, sinó amb audiometties d'altes freqüències (per sobre de 8.000 i fins a 22.000 Hz) els músics, sobretot aquells que presenten susceptibilitat coclear elevada, per tal d'actuarhi aviat. És de vital importància conscienciar els músics i es tudiants sobre el risc que presenten duran t l'exposi- E ció al so amb la finalitat d'aconseguir un compromis i la responsabilitat de protegir-se. Les empreses musica ls s'han d'acollir a la Llei de riscos laborals, complir els temps màxims d'exposició i disminuir els elevats nivells sonors detectats . Ca l desenvolupar programes de conservació de l'audició en tots els llocs de treba ll on el factor musical es presenti com un risc per a la integritat de la salut dels músics, d'acord amb les necessitats específiques dels músics professionals. Cal conèixer el risc i seguir Ja màxima: val més prevenir que curar. Tot i això, els ajuts auditius existents, com els audiòfons, la rehabilitació i l'adaptació als nous sons seran el futur per a molts músics. o val a dir: "això és normal". "els músics ja hi estem avesats", o amagar el cap sota l'ala quan es comencen a notar les distorsions auditives, les pitades, o quan es confonen uns tons amb d'altres. Es pot i cal prevenir les lesions, actuar, adaptar i rehabilitar l'audició i fer confiança als professionals, ja que justament del que es tracta és que la música no esdevingui perillosa. Dra. Montserrat Bonet. Departament de Pedagogia de I'ESMUC. Professora c/'0/?L a la Universitat de Barcelona. Mery Reina Espitia. Protecci6n auditit,a. GAES. empresa auditiva. Perfecto Herrera. Departament de Sono/ogia de I'ESMUC. Investigador del Grup de Tecnologia Musical de la VPF. David Montero. Tècnic superior en prwcnció de riscs laborals. Coordinador tècnic de PREVINT. Dr. Jaume Rosset. Institut de Fisiologia i Medicina de l'Art, Terrassa. NOTrCIES 1Jj4iifj , . oticies El compositor Jesús Navarro Monzón, guanyador del Premi Joan Guinjoan Represa del cicle, en la seva tercera edició Els concerts de l;Acadèmia l 29 de desembre passat, el jurat de la setena edició del Premi Internacional joan Guinjoan per a joves compositors. f01mat per joan Gumjoan. Joan Albert Amargós. Fèlix Pastor. josep Rio Pareja, Eduard Resina i presidit pel director de l'Escola Superior de Música de Catalunya, josep Borràs. va decidir per unanimitat atorgar el premi de 2008 a l'obra Crazy Madness del compositor mad rileny jesús Navarro Monzón, de 28 anys d'edat. L'obra està escrita per a fla uta, clarinet, percussió. piano, violí i violoncel i serà estrenada a l'ESMUC durant el curs acadèmic 2008-2009. en el marc de l'acte oficial de ll iurament d'aquest premi. E Cobla de I' ESMUC Orqueslra Simfònica de I'ESMUC Continuen les Jam Sessions al bar cantina del'ESMUC eguini amb la proposta iniciada el mes dc gener passat i coordinada pel saxofonista i graduat per l'ESMUC, Gabriel Amargant. el programa dc )am Sessions setmanal al bar cantina dc l'ESMUC (3r pis) es reprèn el proper divendres, 20 dc febrer, amb l'actuació del Marccl·lí Bayer Sextet. Per cloure el mes, el proper 27 de febrer, els convidats a la jam seran el trompetista Raynald Colom i el pianista Francesc Capella. L'accés a Ics sessions és lüure i gratuït. Les jam Sessions dc l'ESM UC tenen lloc els divend res, de 18 a 20.30 hores, aproximadament. S Podeu consultar totes les activitats de l'Escola a www.esmuc.cat. esprés de l'actuació dels Grans Conjunts, a linals d'aquest mes de gener, l'Escola continua el mes de febrer amb el seu cicle estable de concerts a la sala Tete Montoliu de (;Auditori. En aquest sentit, destaca l'actuació del combo de namenc fusió que lidera el professor i guitanista Joan Asensio i que actuarà a la Tete Montoliu el proper 24 de febrer, a les 19 hores. Com la resta de concerts del cicle, aquesta proposta és gratuïta i d'accés lliure. Pel que fa a l'encontre dels Grans Conjunts, l'edició de gener de 2009 ha inclòs les propostes següents: concert dc la Cobla de I'ESMUC. sota la batuta dc jordi Figaró, el 27 dc gener passat. amb un programa titulat La sardana immortal que va incloure títols dc juli Ga rreta. Josep Serra, Enric Morera. Eduard Toldrà. Agustí Borgunyó, loaquim Serra, Manuel Oltra, joan Lluís Moraleda. Xavier Boliart i Salvador Brotons. Pel que fa al Conjunt de Música Antiga. di· rigit per Salvador Mas. va actuar a l'Església de Sant Felip eri de Barce- D Big Band de I'ESMUC lona, juntament amb Les Sacqueboutiers de Toulouse. el 28 de gener passat, ofelint un concert amb obres de T. L. de Victoria i G. Gabrielli. El 29 de gener va ser el torn de l'Orquestra Simfònica de l'ESMUC. Dirigida per Andrés Orozco. va interpretar la Simfonia núm. 5 en Mi menor op. 64 de Txaikovski i L'Oiseau de feu de Stravinski. L'últim dels concerts va tenir lloc el 30 de gener passat, a càrrec de la Big Band de I'ESMUC, dirigida per Pau l Mitchell-Davidson. La Big Band va interpretar El llibre dels ocells. Raptor/Larus/Bircl of Paradise/Firebird, així com Watermelon man!Clwmeleon (Hancock), A lotus 011 irish streams (McLaughlin). Maiclen voyage (Hancock) i The dance of Maya (McLaughlin). entre altres. Tots els concerts d'aquest cicle compten amb la col·laboració dels professors i estudiants dels departaments de Musicologia i Sonologia. Més informació. al blog del cicle de concerts de l'ESMUC: Wlvw.esmuc-cOIJCertsacademia.b/ogspot.com. 7 Encontres amb el uart et Casa ls Arn bla volun tal d'acostar l'activitat formativa que realitza I'ESMUC, l'Escola convida cJs conservalorj s i escoles de música d'arreu de Catalunya a assistir a un primer en contre amb el Quartet Casals estructurat en sis sessions repartides al llarg de tres dies. Formen aquesl conjunt Vera Martínez Mehner i Abel Tomas R.ealp, violins; Jonathan Brown , viola i Arnau Tomas Realp, violoncel. Aquesta trobada recul1 també la voluntat dels mateixos integrants del Quarlel Casals de donar priorila l enguany a l'activitat docent que realilzen a l'Escola Superior de Música de Catalunya. per RUT MARTfNEZ ----------------------- a proposta temàtica que centra aquest primer encontre, que tindrà lloc del 16 al 18 de febrer de 2009, és la següent: L la sessió: AFINACIÓ. Es treballaran diverses tècniques d'afinació i s'explicaran els fonaments de l'afinació harmònica o espectraJ -que és la que s'utilitza en els quartets de corda. També es realitzarà un treball teòric i exercicis pràctics amb corals de Bach. Data: dilluns, 16 de febrer de 2009. Horari: de 10 hores a 13.30 hores. 2a sessió: CAPITULACIÓ. Es realitzaran anàlisis estructurals de diverses obres amb la pertinent divisió d'aquestes en capítols formals. Cada capítol serà anaJüzat gestualment: és a dir, es treballaran els gestos que configuren cada episodi en funció de les seves proporcions i harmonia. Sa sessió: ACTITUDS FfSIQUES I PSÍQUIQUES CORRECTES. S'abordaran temes relacionats amb l'estat nerviós, l'excés de perfeccionisme. les tensions psíquiques, etc., així com qüestions vinculades a la postura corporal òptima per al músic. Data: dilluns. 16 de febrer de 2009. Horari: de 16 hores a 19.30 hores. Data: dimecres, 18 de febrer de 2009. Horari: de 10 hores a 13.30 hores. 3a sessió: TÈCNIQUES D'ASSAIG. Tindrà lloc una exposició breu de les diferents formes i recursos de treball per tal d'aconseguir un assaig productiu entre quatre músics, entre quatre persones diferents. Aquesta sessió inclourà també un petit simulacre d'assaig. 6a sessió: LLENGUATGES I ESTILS. S'apuntaran les prioritats a tenir en compte en cadascun dels estils de la música de cambra. Aquest primer encontre es clourà amb un treball comparatiu sobre diferents arquets, així com sobre l'elecció de les cordes. Data: dimarts, 17 de febrer de 2009. Horari: de 10 hores a 13.30 hores. Data: dimecres. 18 de febrer de 2009. Horari: de 16 hores a 19.30 hores. 4a sessió: PREPARACIÓ DE LES PARTS INDIVIDUALS. Sessió que s'articularà a partir del coneixement de la metodologia per a la preparació i estudi de les parts individ uals, així com de la previsió dels problemes que es deriven del mateix assaig. L Data: dimarts, 17 de febrer de 2009. Horari: de 16 hores a 19.30 hores. 8 ESMUC ' encontre amb el Quartet Casals tindrà lloc a la seu de l'Escola Superior de Música de Catalunya, a l'edifici L'Auditori. El proper mes de juliol està previst realitzar una segona trobada dissenyada a partir de la praxis interpretati va dels participants. Per a més infonnacíó, podeu consultar la pàgina web de l'Escola (www.esmuc.cat) o adreçar un correu electrònic a rree@esmuc.cat. Lluminós cant de lloança TEMPORADA OBC. Cor de Cambra del Palau de la Música Ca ta· lana. Elena de la Merced, soprano. Ulrike Haller, soprano. Agustín Pru· neii·Friend, tenor. Dir.: Cario Rizzi. Mozart, Mendelssohn. L'AUDITORI. l4 DE DESEMBRE DE 2008. per M. C. P. rimer concert del Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana després de l'anu nci oficial de la professionalització, el qual es va donar a conèixer aquella mateixa setmana. Què millor que fer-ho, doncs, compartint amb el públic una de les obres corals més solemnes del repertori clàssic: la Simfonia núm. 2, "Lobgesang'' (Cant de lloança) de Felix Mendelssohn. En el mateix programa. la Simfonia núm. 41, "Júpiter" de Wolfgang Amadeus Mozart, una altra de les grans obres del repertoti clàssic. Ambdues obres comparteixen trets de caràcter; però ta mbé el fet de ser obres P que es situen a cavall entre el classicisme i un romanticisme incipient en què les fonnes musicals. com la de la sonata. acaba de formar-se i establir-se. Abans que això passés, Mozart va jugar a anar cap als límits de la forma en una simfonia aparentment convencional, però plena de girs enginyosos que tenen el seu punt culminant en el darrer movimen t (''Molta allegro"), amb una mostra de sobirania creativa i arquitectònica magistral. També Mcndelssohn, però en un altre sentit, juga amb les convencions clàssiques, oferint al públic un híbrid simfònic-coral, per a la commemoració del 400 aniversari de la invenció de la impremta. La Simfonia Cantata ,;Lobgesang" és. en realitat, una simfonia en tres moviments en què el cor roman callar, seguida d'una camata sobre textos de les Sagrades Escriptures en què el cor s'hi afegeix, reprenent alguns dels temes exposats en la primera part, per lloar Déu. La versió oferta per l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya va sonar solvent i lleugera gràcies a l'àgil direcció de l'italià Cario Rizzi. El director va escollir una interpretació més aviat lleugera, però sense que això impliqués anar en detriment dc l'impacte emocional de la música. La impactant entrada del vent metall sobre el tema "Alies. was Odem hat. lobe den ll enn!~ (Que tot el que respira lloï el Senyor!) va tenir en la resposta del Cor de Cambra un dels moments àlgids de la interpretació; però ELENA DE LA MERCED cal destacar també les prestacions individuals del tenor Agustín Pruneii-Friend i la soprano Elena de la Mcrced. correctes en l'estil, tot i unes veus gens afavorides per l'acústica dc la sala gran de L'Auditori. Un programa lluminós, que la interpretació de conjunt dc tots els esmentats va aconseguir contagiar i que contribuí a enfocar les festes de ada! i l'entrada al nou any amb il·lusió i actitud positiva. ~e De la "dansa teatre" a la "dansa narració literària" COMPANYIA MAL PELO. He visto cabal/os. Creadors i intèrprets: Jordi Casa novas, Maria Muñoz i Pep Ramis. TEATRE LLIURE. ll DE DESEMBRE DE 2008. per J . C. C. I ballet contemporani català pateix el pecat, de moment irreparable, de la desatenció ins titucional. fet que obliga els seus artífexs a autèntics esforços d'imaginació per compensar la manca de recursos. E Dos ballarins i dos pràcticament tramoies, un escenari immens parcialment cobert per una escenogra6a simple i unes projeccions audiovisuals poc complexes constitueixen tot l'equipament d'aquesta producció. Gran moment artístic L'AUDITORI CORAL Cor Madrigal. Marisa Martins, meuosoprano. David Matet. piano. Dir.: Mireia Barrera. Schubert, Schumann, Pen· derecki: Agnus Deu. Britten: Sacred and Profane. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTORELL). 20 DEDESEMBRE DE 2008. per LL. T. a música romàntica de Schubert i Schumann i pàgines del segle xx pertanyents a Penderecki i Btittcn van emmarcar el concert que el Cor Madrigal sota la direcció de la seva titu lar, Mireia L Barrera, va oferir a L'Auditori pertanyent al Cicle Coral. El Cor Madrigal travessa els darrers anys un moment artístic esplèndid en el qual l'ajustament entre les diverses seccions vocals del cor i uns programes. l dintre un treball intens que parteix d'un substrat litera~i explícit sobre obra de l'escriptor John Bergcr. Molt espai per a dos solitaris intèrprets que malden per traslladar un món d'aproximacions i distanciaments i de solituds i retrobaments, en un marc existencialment advers, per no dir impossible. 1 allà on no arriba el gest i el moviment corporal, ho fa la paraula; una paraula potser massa protagonista perquè justament posa en evidència les mancances del llenguatge gestual; o potser l'objectiu és la voluntat, o l'excés de voluntat. dc submissió al contingut conceptual d'un guió literari molt prefigurat. En tot cas, allò definitivament imponant és que aquest contingut de basc. el missatge -si emprem un terme nvui molt evitat-, mTiba dc manera clara. Si algú va inventar la "dansa teatre", aquí podríem parlar de la ..dansa narració literària .. amb resultats genèricament eficaços. com l'exposat el passat desembre, ple d'atractiu musical, presenten un indubtable atractiu. tant en l'àmbit interpretatiu com d'interès musical. Les pàgines corals i algunes per a veu solista a càrrec de la sempre eficient Marisa Mwtins. impecable com sempre, ens oferien una doble vessant. Per un costat, la delicadesa lírica de Schubert i Schumann. en què poètica. claredat harmònica i sensibilitat romàntica plantejaven una estètica en la qual el conjunt vocal es movia amb seguretat i soltesa, tenint sempre com a referent una musicalitat acurada; per al h-a, aquesta conjunció vocal. aquesta idea d'un cor no integrat com a individualitats sinó com un tot conjuntat sense fissures. ens conduïa cap a la complexitat harmònica de l'exquisit Agnus Dei dc Pcnderecki i. per sobre de tot, dc Sacred and Profane dc Brillen. Ics vuit cançons sobre poemes medievals per a cor a cinc veus. El Cor Madrigal va respondre sense problemes a Ics dificultats. cercant en tot moment de la mà de Barrera aquell refinament i conjunció vocal segell de la seva identitat musical. 2 2 9 25 73 Mtt:t.l;i;l.'.f;i eR rT •e A Entre l'aura de Rossini, el pianisme romàntic i la genialitat TEMPORADA OBC. Jean-Yves Thibaudet, piano. Dir.: Eiji Ou e. Carnicer, Saint-Saêns, Beethoven. L'AUDITORI. 20 DE DESEMBRE DE 2008. per F.T.-8. eria possible trobar un nexe estètic en la unit<lt dels programes que ofereix en la seva temporada I'OBC'? Qu ins són els lligams que poden unir una obertura dc marcat estil rossinià com la d'// dissolulo punito ossia Don GiOl!GIIi Tenorio dc Ramon Carnicer. amb un concert pianístic com el núm. 5, op. 103 dc Saint Saens'? Tanmateix. el garbuix, diguem-ne estètic, continuava. Quin era el nexe entre l'exotisme de l'obra dc Saint-Saens i el rigor creatiu de la Se/ena Simfonia dc Beethoven? Veritablement, la pàgina dc Saint-Sacns. amb el sobrenom dc "l'Egipci~ per S RM C 29 2 raó de la fascinació que el compositor sentia per tot el que provenia de l'Orient i que, tret d'aquesta circumstància, el seu difícil pianisme més formu lari i espectacular que creatiu, poc va aportar al gènere concertant del seu temps, mentre que la música de Beethoven sempre suggereix climes i horitzons per on és possible desenvolupar noves trajectòries estètiques. Caldria que els rectors i assessors de la nostra Orquestra atenguessin amb més cura la faceta cultural del concert i no es sotmetessin solament a les conveniències del lluïment del solista de torn. Obrar amb aquesta mena d'indiferència JEAN·YVES THIBAUD ET per donar un itat i senti t formatiu a la temporada de concerts solament contribueix a un consumisme purament comercial de la nostrta vida concertística. Centrant-nos en el concert, podríem dir que el vitalisme i l'extraversió del temperament interpretatiu d'Eiji Oue va atorgar certa espectacularitat a la Simfonia de Carnicer i deixà quelcom inèdit el seu substrat dramàtic; tanmateix, també hem de considerar que la partitura de Camicer no s'escapa d'un cert epigenisme i dc seguir les modes imperants de l'època. Quant al Concert de Saint-Saens, ditíem que Oue no va controlar amb la necessària cura el volum de l' Orquestra, amb Ja qual cosa els arabescos, l'exaltació i vehemència del virtuosisme que manifesta aquest concert, una mica caòtic i exhi bicionista en el seu difícil curs, van quedar un pèl inèdits, a Ja vegada que dificultava l'execució del solista, Jean-Yves Thibaudet. Un pianista certament brillant i dotat d'una pulsació de notable gamma, tant en la coloració com en J'agiltat discursiva. El concert va concloure amb una versió galvanitzant de Ja Se/ena Simfonia de Beethoven en Ja qual Oue va rebre ovacions entusiastes del nodrit públic que l'escoltà amb emoció. Discreta celebració del centenari Messiaen L'AUDITORI CONTEMPORÀNIA. Grup Instrumental BCN 216. Dir.: Francesc Prat. Messiaen. L'AUDITORI. 10 DE DESEMBRE DE 2008. per J. B. er commemorar el d ia exacte del centenari del naixement d'Oliver Messiaen, el Grup Instrumental BCN 216 va dedicar-li un conceri monogràfic, ocupant-se dc dos dels terrenys emblema del compositor francès: l'ornitològic i el religiós. Per fer-ho. els integrants habituals de Ja formació s'ampliaven amb diversos joves instrumentistes. Un treball pedagògic exccJ.Ient no P només per l'encert de la iniciativa, sinó pel bon resultat final, patent tant en l'acurada amalgama sonora com en la correcció interpretativa, a Ja qual va contribuir, sens dubte. Ja direcció clara i diligent de Francesc Prat. El concert s'encetava amb els Oiseaux exotiques, una obra per a piano solista i petila orquestra (devem i percussió: els ocells no toquen corda. sinó que bufen i percudeixen) en què Messiaen parteix del cant de diverses espècies per bastir una partitura l'resca, extravertida i brillant. )ordi Masó. al piano, va posar-se sola el plomatge d'aquests ocells per recrea r-ne bellament els gi rs sonors. Uns ocells que, quan passaven a l'orquestra, esdevenien competents, ordenats i clars, però als quals faltava volada lírica. Amb els Coleurs de la Cilé Celeste. Francesc Prat va presentar una lectura amb majors contrastos dinàmics i de més direcció en el fraseig, si bé l'estatisme encantador de la pau celestial i l'esgarrifança davant d'allò totpoderós que la partitura reflecteix no van arribar a manifestar-se. En certa manera, passava el ma teix en l'última de les obres interpretades: .l'excepcional El expecto resurrectionem mor/uorwn, una de les obres més impactants del segle xx, escrita en homenatge a les víctimes dc les dues guerres mundials. Si bé el bon treball de conjunt era evident, l'obra no va remoure les entranyes: la prova és que el coral final no va sumir l'auditori en aquell silenci que apareix quan s'acaba de presenciar quelcom que depassa -com és el cas- la mcsura humana. 25 o¡o de descompte Els subscriptors de la "Revista Musical Catalana" obtindran un 25% de descompte en la compra de dues entrades per concert, a les taquilles del Palau de la Música Catalana, per als cicles de la temporada 2008-09: Concerts Simfònics al Palau, Música de Cambra al Petit Palau, Cambra Coral i ONCA; Cobla, Cor i Dansa al Palau a partir del4 de febrer; i Cicle d'Orgue i Els Diumenges al Palau a partir del 18 de febrer 26 7.J Cal presentar el darrer rebut de la subscripció. 1111 L ' OFICI DE PRODUC TOR DISCOGR ÀFIC Una funció molt a lllarg de la trajectòria de la Revista hem anat oferint una sèrie de Temes, basats en diferents oficis, no sempre els més vistents, que promou l'activitat musical. Ara ho fem amb un de característiques molt particulars, d'una importància considerable i tanmateix força desconegut. És un ofici -d'alguna manera s'ha de dir- sense suport acadèmic o docent reglamentats, que tanmateix exigeix el seu propi àmbit de coneixements, d'experiència i de talent, com qualsevol altre. I que pel fet de moure's a l'ombra dels grans esdeveniments, passa molt desapercebut. Un exemple ho deixa molt clar: quan tm hom gaudeix d'un bon enregistrament, de ben segur foca litzarà la consciència dels mèrits en una preeminència d'artífexs - intèrprets en primer lloc i partitura-, i molt difícilment pensarà en la tasca del productor, malgrat que aquesta, que es manifesta en diversos matisos d'actuació, sovint esdevé decisiva en l'assoliment del resultat. Amb aquest Tema pretenem, per tant, posar a Ja consideració del s afeccionats de la música Ja realitat de la tasca dels productors discogràfics. Per això fem sentir la seva veu, la d'una colla dels més estimats amb què compta la nostra indústria discogràfica. Ells són els qui, des d'experiències sedi mentades en trajectòries rellevants, esdevenen veus absolutament autoritzades per mostrar les característiques del seu ofici. Juntam ent amb aquest treball, hom ofereix un reportatge en el qual es mostra la realitat des de la praxi , des del recorregut directe pel procés de producció d'un disc. D'aquesta manera, opinió i praxi s'uneixen per fornir una imatge al més exacta i completa possible d'una funció fonamental en el feliç desenvolupament d'aquesta parcel·la de lacreació musical. :R.M-C 292 27 ---( 75 'Harmoniemusik' a Berlín o viure la cuina d'un enregistrament Malgrat e1 m arasme econ òmic en què ens tro bem immersos en els darrers temps, la in dústria discogràfica sembla que encara reslstejx. I per MERCEDES CONDE PONS vui dia, en què sembla que pràcticament ja s'ha enregistrat tol i res no pot sorprendre el melòman, prosperen les recuperacions d'òperes inèdites, les versions historicistes i els recitals solistics del cantant o intè rpret de moda del moment. Però tot i el gris futur a què sembla abocada la cultura, i la música culta com a cas extrem, existeixen encara instants i indicis de Uuminositat que en permeten albirar la supervi vència, això sí, amb l'esforç, el rigor i la seriositat posades al servei del seu engruiximent. Quina llum més diàfana que la de la música alegre, brillant i mediterrània dc Vicent Marrin i Soler? Moonwinds, la fotmació de vents liderada pel clarinetista valencià Joan Enric Lluna, acaba dc publicar amb Harmonia Mundi un disc amb el títol d'Una cosa rara. F-larmoniemusik, amb tres divertimenti inèdits del mestre valencià contemporani i rival de Mozart. L'interès del programa - redescobrir peces oblidades de gran vàlua- i l'oportunitat de ga udir del procés d'enregistrament del disc en viu motiven aquest article, que intentarà endinsar el lector en un cap de setmana berlinès envoltat de bona música. A B 28 76 erffn, ciutat de la música. Som al febrer, un divendres al vespre; a Berlín fa fred, però no tant com altres anys en la mateixa època. La neu, com seria propi del mes dc fcbret~ no s'acum ula a les voreres dels carrers ni tenyeix el paisatge de blanc. Però Berlín, malgrat això, brilla sempre amb una llum especial. El cap de setmana escollit per a l'enregistrament del disc coincideix amb la tt·adicional Berlinale que omple les pàgines de cultura i espectacles dels principals dial'is occidentals. Moonwinds treballarà durant tres intensos dies -en el que és el seu segon disc amb Harmonia Mundi- als estudis Teldex. Aquests estudis estan situats al barri d 'Stcglitz-Lichterfelde, al Sud-oest del centre (Mitte) de Berlín. Aquest barri. abans poble, va ser fundat al segle XIti i al final del XtX era ja una important colònia de xalets. Després de la Segona Guerra Mundial i durant el període de divisió de la ciutat dc Berlín, Lichterfelde va pertànyer al sector americà. Actualment enca ra s'hi res pira l'ambient tranquil d'una colònia urbanització dc cascs unifam iliars . Els estudis Tcldcx estan situats en una d'aques tes cases dc construcció senzilla però integrada en l'estil de la roda lia. La sala on els músics enregistren està absol utament folrada dc fu sta i material insonoritzador. Té suficient cabuda com per a una orquestra simfònjca i un cor. Allà l'octet de vent i el contrabaix es queden petits. Però unes mampares reflectores i corregidores del so dissimulen la grandària. Aquests estudis van ser aixecats per l'actualment desapareguda casa discogràfica Teldec. En tancar, els estudis van romandre oberts per a totes aquelles cases discogràfiques interessades a llogar-los per fer-hi produccions concretes. Harmonia Mundi és una de les cases de discos més assídues en aq uests estudis; aquí, per posar un exemple, es va enregis trar el Don Giovanni de Mozart que René Jacobs i la Freiburg Barockorchester va editar amb H armonia Mundi recentment i que tant d'èxit de crítica ha rebut. Tan1bé grans músics, com Nikolaus Hamoncourt, n'han estat usuaris durant molts anys. El dissabte de bon matí, ens citem al davant de la porta de l'estudi. Martin Sauer, director artístic de l'enregistrament, arriba puntual i es fan les presentacions corresponents. Sauer és un productor experimentat, assidu de la casa Harmonia Mundi; també és el director artístic de l'esmentat enregistrament de Jacobs. Tobias Lehmann, l'enginyer de so, arriba uns minuts més tard. Mentrestant, els músics ja estan situats als seus llocs -a la sala ja està tot preparat- i Lehmann només ha d'ajustar i situar del tot correctament els nombrosos micròfons que es necessiten per a aquest enregistrament. Cada secció de l'octet de vent té un micròfon assignat, a banda d'un micròfon general situat a més altW'a. El terra és ple de cables, bosses d'instruments i partitures. Tot en un ordre aparentment caòtic. La preparació preliminar dels músics per a la seva comoditat durant l'enregistrament i la disposició correcta dels micròfons per tal que la presa de so sigui l'adequada és un dels moments claus de l'enregistrament. D'això depèn que tota la feina que es faci du rant els propers dies funcioni. Es tracta d' un treball en què hi ha molt de tècnica però en el qual el factor humà és indispensable: l'experiència i l'oïda hi tenen un paper fonamenta l, a l'hora de contribui r perquè la música que s'enregistri mantingui el seu sinònim amb el concepte d'art. Després d' una primera presa dc so s'han de corregir posicions, els músics estan massa separats els uns dels altres i no es senten bé entre ells. Això implica reajus tar la posició dels micròfons i tomar a començar. Aquest és un trebaU d'artesania, com fer punta dc boixet. Una de les decisions que cal prendre és en quin ordre s'emegistraran les peces. En primer lloc s'enrcgistt·aran els divertimenti i el darrer dia es farà la selecció dc fragments per a llarmoniemusik de l'òpera Una cosa rara de Marrin i Soler. En la primera presa amb validesa, els músics ja es van situant i concentren; el so és bo, hi ha bones vibracions. joan Enric Lluna diu unes breus paraules abans de començar a tocar per tal de crear clima i contribuir a la concentració: ''I-Iem de tocar com si estiguéssim en un concert. No parar massa en detalls i continuar endavant. Volem una 11ersi6 amb molta rauxa." A la sala hi ha uns altaveus pels quals es pot sentir la veu de Martin Sauer que, des de la cabina de control, està aten t a tots els detal ls, seguint la partitura i anotant tot allò que vol comentar quan Uenregistrament es basa molt en la tècnica, però el factor humà hi és indispensable. D'ESQUERRA A DRETA: DAVID TOMÀS, JOAN ENRIC LLUNA, JUAN MAN UEL LUMBRERAS I MARTIN SAU ER ESCOLTANT EL MÀSTER s'acaba cada fragment. Afortunadament. els criteris són prou semblants i Lluna i ell s'entenen amb facilitat. No cal fer massa retocs. Sembla que el resultat és positiu per totes dues bandes. Martin Sauer suggereix dinàmiques. Joan Emic Lluna dialoga, sovint hi estan d'acord, altres vegades cal pactar (havies posat arribar a acords, però aquesta paraula, acord, es repeteix tres vegades en 3 línies), ja que cadascú té la seva manera de veure les obres. És clar, no és fàcil posar d'acord un mediterrani, valencià també, com el mateix Martin i Soler, amb un germànic corn Sauet~ més acostumat a la distància i fredor del seu clima. Però al final sembla que aquest darrer es va contagiant de l'esperit mediterrani que domina l'ambient i el resullat és satisfactori per a tothom. Bé que Marrin i Soler va ttiomfar a Àustria i va ser un rival i company alhora del mateix Mozart! Quin tribut al classicisme, enregistrar Marrin i Soler a Berlin. Un es podria imaginar aquests diverlimenti sonant pels amples i senyorials carrers del centre de Berlín, entremig de passejants, comerciants, burgesos i carros de cavalls portant l'a lta noblesa. El Berlín d'ara no és ben bé el mateix, però manté la màgia d'una ciutat amb història. A mig matí es fa el primer descans. Tots ens encabim a la petita cambra on es sent el màster de les primeres preses. Grans altaveus i una taula de mescles molt gran; impossible entendre a simple vista què controla cada botó. El so canvia radicalment respecte del viu, però no en un sentit negatiu, ja que ara es sent amb molta més puresa i nitidesa. La presa és molt bona. no caldran gaires mescles; el so ha de ser natural, com d'un concert en viu. Mentreslant rebem una visita. És Eva Coutaz, esposa del fundador d'Harmonia Mundi i actual directora de la discogràfica que fa una visita per controlar que tot vagi bé. Al migdia la recerca d 'un lloc per dinar no es fa fàcil, ja que la zona no és precisament cèntrica. Finalment trobem un petit restaurant on. ja a l voltant de la taula, es parla de tot menys de l'enregistrament. S'ha de saber desconnectar. Berlín és una ciutat atractiva, i malgrat que el temps de les sessions sigui molt ajustat, s'ha de trobar temps per a l'esbargiment. Aquell cap de setmana no coincideix només la Berlinale a la ciutat, sinó que, a més, al mític audi tori de la Berliner Ph ilharmonie, Simon Rattle, el seu titular, la d irigeix en un llaminer programa en què apareixen les Simfonies núm. 2 i núm. 3, .. Eroica" de Beethoven i les Variacions per a orquestra op. 30 d'Anton Webcm. Naturalment, fa mesos que les enlTades estan esgotades... , però -oh meravella !- la fantàstica tradició de vendre entrades de peu al darrer moment obra el miracle. Alguns aconseguim entrades per escoltar dempeus el concert, al costat de l'orgue. És emocionant veure tanta gent jove pels passadissos de la sala, tant dc bo a Espanya es respirés aquest ambient. El concert comença; gràcies a la racional i inteJ.Iigcnt disposició de seients a la sala, el so resulta nítid i compacte, i la visió, més que notable. Mil lor no parlar del resultat sonor, és envejable i fa cobejar un sentiment d'excepcionalitat únic. armoniemusick', una cosa rara. La música de Vicent Martín i Soler té quelcom de definitori del caràcter mediterrani i més concretament valencià. És una música amb una intensitat dc color i brillantor extrema, en què les sensacions es fan molt més evidents. És també la brillantor del so del grup de vent el que afavoreix i intensifica aquestes percepcions. La música per a Harmoniemusik estava feta per ser tocada o bé al carrer, o bé en una casa, però en el context d'una festa o acte social de la cort. L'origen de la Formació de vents coneguda amb aquest nom, 1-/armoniemusik, es remun ta al segle XV I LI i té el seu moment àlgid en l'àmbit dc les corts europees entre 1780 i 1840. El seu principal focus de consolidació va ser la cort de Viena, ja que l'emperador Josep li del Sacre lmpeli Romà Germànic -el mateix que encanegà les òperes dapontianes a Mozart i Martín i Soler- va fundar l'any 1782 un ensemble de vent en la seva cort, format per un parell d'oboès, clarinets, trompes i fagots: la fórmula d'Harmonienwsik més popular fiJlS al1825, i precisament la que Marrin i Soler utilitza per a la composició dels divertimenti que Moonwinds enregistra a Berlín. Joan Enric Lluna ha optat per afegir a l'octet de vents un contrabaix doblant el segon fagot per tal que faci de coixí sonor al conjunt, i donar més morbidesa a l conjunt final. Els divertimenti inclosos al disc enregistrat a Berlín els va esctiure el mateix Martín i Soler sobre temes de la seva òpera Una cosa rara, a Londres, una dc les òperes que el valencià va composar en tàndem amb Lorenzo Da Ponte. famós col·laborador de Mozart. Aquests divertinumti havien quedat amagats i oblidats a la British Library de Londres i el musicòleg Salvador Sanchís els va descobrir l'any 2005. Es tracta d'uns divertime11ti escrits probablement pels volts de I 795. durant el breu però fructífer període londinenc del com po- H A l'estudi de gravació tot és sensible; no molt , escomenun què ,la concert, .en , , percepc1o es mes superficial. 29 77 sitor. Martín i Soler va gaudir, en vida, de molta més fama que no el seu contemporani , l'universal creador Mozart. ent música, fent amics. El bon gus t a la boca que ens ha deixat el primer dia d'enregistrament i la sorpresa del concert de la Filharmònica ajuda la segona sessió a se1· encara més intensa que no la primera, malgrat el cansament acumulat. aturalment, hi ha moments més intensos que d'altt·es en què sembla que la música no nueix amb la necessària facilitat i això és perillós, perquè la música se'n ressent de seguida . S'hi han de buscar solucions. Potser el fraseig no és prou emfàtic. Si les entrades no són netes, s'ha de toma r a començar. S'ha dc respirar junts i dialogar amb la música. A l'estudi de gravació tot és molt més sensible, no és com en un concert en què la percepció és més superficial. Aquí s'ha de filar molt prim i estar molt atent a no exagerar Ics dinàmiques. A l'hora dc dinar demanem pizzes per tal d'agilitzar-ho tot i no haver de sortir fora, cosa que fa perdre molt de temps. La taula de la sala d'estar F no és prou gran per a tanta pizza. hi ha molta gana! Martin Sauer menja una discreta poma mentre mira encuriosit amb quina avidesa mengen els membres del grup, en gran majoria valencians i catalans. Finalment, superant la timidesa i a in vitació de ls músics, s'afegeix al festí, tot contagiant-se de l'esperit obert i dinàmic del grup. Els riures, les bromes i els acudits són inherents a la complicitat del grup. Es nota que porten uns dies viatjant junts, després de fer un concert a Godella, València i, naturalment, després d'anys de coneixença en la seva gran majoria. El cap de settnana s'acaba, que ràpid passa el temps quan s'està en bona companyia! Després d'un sopar amb empatx de riallades, l'endemà toca la darrera sessió d'enregistrament i retorn a Espanya. A Sevilla faran un concert amb el programa del disc. Després d'una intensa sessió de gravació, el resultat no pot ser menys que excel·lent! Però més excel·lent encara és haver pogut gaudir durant dos dics de la intensitat de la música feta amb passió mediterrània. Joan Enric, josep, Juan Manuel, Juan, David, Higinio, Vicent, José Mjguel i Toni, moltes gràcies! Productors discogràfics Una feina a l'ombra Són els baluar'ds de la qualitat a l'hora de dur a terme una gravació discogràfica. Tot i això, la seva tasca és la més inadverti.d.a de totes les que envolten el complex procés de treure un disc aJ m er cat. Són els productors discogràfics, artífexs i responsables que tothom doni el millor de si mateix. per ANA MARrA DA VILA epresenten la cara més soten·ada de la música, però sens dubte una de les més importants. Treballen a l'ombra i, difícilment, els aficionats en coneixen el nom. I ni tan sols quan el frui t de la seva feina és motiu de comentari a la premsa especialitzada, s'arri ba a parlar de quina ha estat la seva aportació al producte fin al. Sense ells, però, no hi hauria música. O millor dit, bona música, perquè assegurar-sc que una gravació discogràfica vegi la llum en les millors condicions possibles és la feina dels quasi desconeguts productors discogràfics. R "Això és com en el cinema. El públic només té consciència de la figura del director de la pel·lícu/a, i no pensa que darrere la càmera hi ha també un director de fotografia o w1 muntador. En el món discogràfic passa el mateix. El de productor és un dels oficis més amagats del procés de graal(lció '', as- 30 78 senyala Llorenç Caballcro, director de l'editorial Tritó. Però, en què consisteix exactament la tasca d'un productor? Com en tota feina poc coneguda, l'àmbit dc responsabilitat d'aquests professionals resta una mica difús. De fet, pot abastar des de la persona que finança la gravació -productor executiu, en aquest cas- fins a aquell que la dirigeix musicalment -productor artístic. I en aquest últim sentit , la seva responsabilitat pot anar des dc la definició mateixa del projecte -incloent-hi l'elecció del repertori o la tria dels intèrpretsfins a l'execució fin al. "La definició de productor pot ser molt variable i depenent del tipus de gravació que es faci, tindrà més o menys activitat". reconeixen els mateixos interessats. e ontrolador artístic. D'una manera genèrica, però, es podria dir que un productor discogràfic és el màxim responsable que una gravació surti al mercat amb el màxim de qualitat possible. I aquesta tasca inclou des de l'estratègica elecció del lloc on es durà a terme l'em·egistrament, fins a la masterització del producte final. Entremig cal planificar i controlar les sessions de gravació, i marcantne les diferents etapes; guiar els intèrprets i seleccionar les que, al seu judici, hagin estat les millors preses de so que s'hagin fet. "Un productor !ta d'imaginar com vol que soni una gravació i posar els mitjans perquè això es faci realitat", assenyala Antoni Armet, fundador de la històrica discogràfica Ensayo i un dels pioners dc la producció discogràfica a Catalunya i Espanya ... El productor és l'àngel de la guarda de/músic; algú que ha de procurar extreure el millor de l'artista. sigui aquest ww persona individual o tota una orquestra", explica Albe rt Moraleda, tècnic de so, editor i productor discogràfic dc llarguíssima trajectòria. .. El productor és un controlador artístic, aquell que marca fes regles del joc. Les seves tasques inclouen la definició d'un concepte de so, d'un floc de graa10ció. la selecció de les millors preses de so possible. /totes aquestes decisions marquen el resultat final'", afegeix una altra figura clau de la producció discogràfica catalana, Antoni Pa rera Font. "El productor és un dels elements més importants de qualsevol gravació. Saber escollir un bon productor és assegurar l'èxit del disc··, an-odoneix Caballero. P ioners. Els camins per anibar a una feina com aquesta són també molt variats. Abans que existissin els moderns plans d'educació musical, molts productors es van anar fent amb l'exercici del seu ofici. "Em vaig jïcar en això perquè el so sempre m'ha agradat molt. Vaig fundar Ensayo quan només tenia 28 anys i el meu primer disc ''a ser el Trio de Txaikovski. que lla Pors era una peça pràcticament desconeguda i de la qua/només, crec. existia una versió. la de Rubinstein-Heifet:-Piatigorski. Vaig plegar als 68 i en aquells 40 anys varen passar moltes coses. Em sembla que vaig ser el primer a treure un cedé a Espanya explica ff' Antoni Armet. Altres, en canvi, va ren a rribar a partir de Ja interpretació musica l. "fo vaig començar com a contrabaixista en grups de ball. de jazz i de diferents cantants. Quan va morir Franco vaig obrir un estudi de gravació perquè vaig pensar que s'haurien de començar a gravar totes aquelles coses que fins llavors havien estat prohibides. I a poc a poc em vaig anar decantant per un repertori més clàssic. lllm,ors. al posar-me darrere una taula de so, la feina de producció va començar a sortir de manera natural", afegeix el productor. Per la seva banda, Antoni Parera Fons, responsable avui dc gravacions tan exitoses com l'òpera El gato con botas (Columna Música) de Xavier Montsalvatge, nominada a un Premi Grammy com a millo r enregistrament d'òpera del 2004, també recorda que la seva primera gravació va ser d' un estil ben diferent. "Era un disc de Núria Feliu, El cuplet a Barcelona, i va tenir un èxit enorm.e", explica el productor. Ara, en canvi, la situació ha canviat radicalment. Prova d'això és que Ja producció musical és. actualment. una de les sortides professionals que ofereixen els estudis de Sonologia que imparteix J'ESMUC. "A Espanya tenim actualment molt bons professionals, tot i que les patwns continuen estant en països on es grava de manera habitual. Bàsicament perquè fa vint anys pràcticament no es feien discos de música clàssica al nostre país. Afortunadament, aquesta situació està canviant gràcies a la creació dels departaments de sonologia als centres superiors de formació musical. D'altra banda, hi ha més orquestres. més conjunts estables. més intèrprets. Mai lwllfem tingut un moment tan extraordinari en la història musical de/nostre país··. opina Llorenç Caballero. s icologia i paciència. Com sigui, tothom té clar el que ra falta per ser Ull bon productor. ''Lògicament, 110 de P te11ir una molt bona oïda. però també ha de ser mal·leable i molt diplomàtic amb els artistes. I això IÍitim és més important del que sembla··, d iu Caballero. I dc fe t. qualsevol productor experimentat sap perfectament de què parla el director de Tritó. "És bàsic que el productor faci sentir-se còmode a l'artista. perquè això és el que permetrà que aquella persona pugui donar el millor de si mateix". diu Antoni Atmet. "El produc- tor ha d'acouseguir treure el millor de l'artista i per aconseguir allò. l'artista s'ha de sentir content i 110 cansar-se si cal repetir moltes vegades L/11 mateix passatge. Ara bé, la gràcia estel a saber en quin moment l'artista ja ha arribat al seu màxim i és millor aturar-se. I també ha d'aconseguir que l'artista s'entusiasmi. igual COlli si estigués actuant en wu1 sala de concerts. perquè si no no sabrà COIIWIIicar. D'algu11a numera ha de fer-li de públic, al músic. per tal que aquest senti que algú l'escolta··. assenyala Moraleda. Parera Fons també insisteix particulam1ent en Ics habilitats psicològiques del productor per conduir a bon port una gravació. "Un productor sempre ha de saber on està e/ límit i fins a quin punt pot exigir a l'artista. Això 1101 dir que el productor /ta d'estar molt atent al potencial artístic que té da11ant seu. En aquest sentit, hi ha una feina psicològica molt important en la tasca d'un productor''. Psicologia i també col·laboració. sobretot si es treballa amb Ja figura d'un director d'orquestra. "És molt important que lti hagi una bona entesa entre totes les parts per obtenir els millors resultats. En aquest sen/il. el productor ha d'aportar u11a 11isió objectilla i amb perspecti11a del conju11t de la grm,ació, mentre que el director s'lla d'ocupar que /a música soni ajustant-se a les exigències de la producció. perquè per fer la se11a 11ersió més personal de l'obra, ja lli lta la sala de concerts", comenta Parera Fons. Per a aquest professional , però, el gran secret per ser un bon productor és que "no es noti la presència del productor. Això vol dir que no pol haver-hi w1 overbooking de producció i que el resultat final d'aquella gravació sembli el més natu- ral del món. Una gravació sobreproduïda és una gravació que lw ofegat la fluïdesa, que ha estrangulat l'emotivitat''. e uina musical. Una tasca fins i tot difícil en un moment en el qual el desenvolupament tecnològic pem1et fer veritables miracles als estudis de gravació. ··El que es fa ara no té res a veure amb el que es feia quan jo vaig començar. Els mitjans són I/tolt més sofisticats, de tal li/CI Itera que en aquests moments, fins i tot wt productor mediocre pot aconseguir que un disc sembli alguna cosa. És un altre món, que ha donat al productor més eines. més possibilitats per aconseguir aquell so ideal que s'havia imaginat", diu Antoni Armet. Tecnologia a part, però, el que està clar és que "a igualtat de condicions de gra11ació i productors diferents. surten discos diferents. perquè cada professional posarà el seu accent particular. És el mateix que a la cuina. Amb els mateixos ingredients, cada cuiner donarà un toc diferent al plat. I això és una cosa que ve donada peltara1111à de cada productor: cada professional/raurà resultats diferents dels artistes amb què treballa, i donarà més 11alor a unes coses que a unes altres", afegeix Atmet. Segons Albert Moraleda, s i no hi ha una bona feina dc producció, "és possible que la gra11ació no surti. Un produc- tor ha de manegar-se amb milers de talls per agafar les millors preses de so possibles, fins i tot alnil·ell de la síl·laba d'una paraula. I això s'ha de fer sense que es noti··. Per a aquest productor. "la diferència em re wt disc bo i un de dolentia marca el productor. Però perquè això pugui ser així. no es pot cmar amb presses. Les presses són l'antítesi de la qualitat. No es pot pretendre que les coses surtin bé a la primera··. Segons Pa rera Fons ... una bona producció aconsegueix crear una màgia especia/malgrat que s 'fwgi fet sense públic. En realitat. es tracta d'u11 engany. d'ulla ficció. d'una mentida deliciosa ... Perquè. com diu Albert Moraleda, una bona gravació "/ta d'aconseguir posar u11a gran sala de concerts dintre del reduït espai d'un menjador". 31 79 Fundació AXA Sabem molt bé què és/ sentir passió per la música L · emoció, la dedicació, el perfeccionament, els sentiments... Sabem molt bé què són aquestes sensacions. Aquesta és la raó per la qual col·laborem amb el Palau de la Música, donant suport així a la cultura musical a Cata lunya. A la Fundació AXA sabem molt bé què és sentir passió per la música. FUNDACIÓ AXA relnventem / el compromfs amb ta cultura RETRAT Ja és la segona temporada que Eiji Ou e es tà al capda ant de l'OBC en condició de director titular. Que un japonès internacional hagi ar ribat a ser el director de lé,i nos tra Orques tra no ens hauria de sorprendre tant, atès el vincle estètic que GaucU h a es tablert entre Catalunya i el país del Sol aixen t. Oue ens ofer eix un molt bon exemple de rigor, de treball acurat, de Iee- i,i,(i(jif;iir;l tu ra m eticulosa. ascut fa cinquanta anys a Hirosh ima, va ser desco bert per Seiji Ozawa i per Leonard Bernstein en el Festival de Tanglewood, on també va guanyar el Premi Ko ussevitzld. Des de llavors desenvolupa la seva carrera entre els Estats Units, el Japó i Europa. A Barcelona sem bla que ha b·o bat un paraclis perdut per fer qu e la música sigui "la festa de la v ida". ••• RMC 292 La identitat del director al capdavant de l'OBC per MÒNICA PAGÈS i SANTACANA ---------------- Què és el que va fe r que acceptés la proposta d'esdevenir el directot· ti· tuia•· de I' O•·quest'l·a Simfò nica de Barcelona i Nacional de Catalunya? - Més aviat. pe r què no? No trobava cap raó per dir que no. És una gran orquestra. La primera vegada que vaig venir. ja cm vaig ado nar que eren un grup de mús ics fant às tics. jo sempre estableixo una dife rè ncia e ntre bo na or- questt·a o gran o rquestra. Una bona o rquestra és la que toca bé, però una gran o rquestra és la q ue toca amb sen tit de gru p. I això és el que vaig trobar u I'OBC des del primer moment. - És a dir, que l'orquestra ha de tenir sentit de grup, d'equip? - Efectivame nt. l'Orquestra és un equip. Aquesta va ser la prime ra raó. També per la gent d'aquí, els catalans. que sou molt acollidors, molt amables. I evidentme nt per Barcelona, que és un dels millo rs llocs del mó n. Quan va ig dirigir l'O BC fa cinc anys. em vaig quedar umb les ganes de tornar-hi. Per això. quan e m van oferir aquest càrrec. no vaig dubtar gens a acceptar-lo. - Des d' aquest sentiment tan positiu que té d'aquí i tenint e n compte la seva experiència, sobre tot als Esta ts Units i també al seu país, el Japó, quina seria la pe rs pectiva o a quines conclu- 33 81 Des de fa deu anys, la majoria de grans orquestres de tot el món són internacionals. Abans es podia distingir una orquestra americana d'una russa, d'una anglesa o d'una alemanya ... Actualment el nivell és molt alt, però m'atreviria a dir que s'ha perdut la identitat sions ha a rl'ibat sobre Ics orques tres dels diferents països? - Des dc fa deu anys, la majoria de grans orquestres dc tot el món són internacionals. Abans es pod ia distingir una orquestra americana d 'una russa, d'una anglesa o d'una alemanya ... Actualment el nivell és molt alt, però m'atreviria a dir que s'ha perdut la identitat. Un director no ha dc saber dir només sis paraules: ràpid , lent , fort, fluix. llarg o curt. Això i prou. La música és molt més. és Ja bellesa que surt del cor. Tots els països posseeixen els mateixos sentiments. però els directors han de procurar mantenir la identitat. La identitat que surt de la creativitat i del so. Tothom n'entén, de so. de bellesa, de música. El so d'aquí és calent, amable, és un festival dc vida. perquè aquí s'aprecia la vida. Això és el que vull captar i transmetre amb I'OBC. Però s'ha de fer dc mica en mica, cada d ia. És un viatge que es fa amb respecte i treball. )o cm:ara cm considero un alumne, que està ap renent amb aquesta orquestra, que estic creixent amb ella. Hi ha co- ses que s'han de regular i millorar, és la meva feina, és clar, però el treball profund és una qüestió dc temps. - Això va ser una de les coses que va aprendre al cos tat de Bernstein ? -Sense cap dubte. Vaig tenir molta sort de poder estar a prop del mestre Bernstein. Van ser molts anys, des del J 978 lïns a la seva mort. Em va demanar que dirigís davant d 'ell i m'observava i em corregia. Sempre em deia que ho fes tot des del cor. A partir d'aquí. em va dir que fos totalment lliure. També vaig aprendre molt de Bohm i de Karajan , a Salzburg, i de Celibidache ... Eren els grans mestres. Vaig tenir la sort de poder viure aquella època i crec que la meva generació hauria de transmetre aq uest espelit. - Creu que aq uella va ser una generació daurada? - L'an te rior també ho va ser, amb Klemperer, Fürtwangler, Ko usscvi tzki, els admiro moltíssim. Va n viure el principi del segle xx. Després de la Segona Guerra Mundial alguna cosa va canviar. Trobo que la direcció es va torna r més tècn ica , més freda potser. En canvi, s'ha de fer sempre des del cor. Si no surt d'aquí dins, no és de veritat, i això és el que aprens d'aquests grans mestres, que di rigien així. La generació que ha vingut després de mi són s uperestrelles, només pensen a vend re d iscos. La meva generació i aquesta més jove no es recorden d 'aquests mestres. I tothom en té. de mesh·es. Ara es tendeix a una uniformització, en comptes de dirigir amb el sentiment. -Creu que Ja cultura del seu país, del Japó, és una bona base per dirigir des del sentimen t? - La cultura japonesa és molt meditativa. Molt tranquil· la. Mira molt cap a l' interior. Jo vaig deixar el japó molt aviat, encara era molt jove. I és ara, passa ts aq uests anys, q ue aprecio més els valors tradicionals de la meva cultu ra. Si no n'hagués marxat, no m'hauria adonat d'això . Penso que tinc sort d' haver nascut en aquesta cultura i alhora també d' haver marxat jove i conegut la res ta del món; em sento part dels dos mons. La meva trajectòria en la direcció va ¡---------------------------------------------- ---------- --------------------·-----------------------------------------------, I EVJSTA MUSICAL CATAlANA l ~ BUTLLETA DE DOMICILIACIÓ BANCÀRIA ' j::: I I CI PALAU DE LA MÚSICA, 4-6 . - 08003 BARCELONA Senyors, els agrairé que amb càrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà el Consorci del Palau de la Música Catalana, pel pagament de la meva subscripció a 'Revista Musical Catalana' ~~t:l ::ompte:.......................~~~.~.~ ~~..................~......................~.~.........l....l.....'...................~~.~.:..~~·~·PT~~: '.....'.....~....~.....'.... ~..... L....~ ....~. . . i..... ~ BUTLLETA DE SUBSCRIPCIÓ I¡ Nom i cognoms del subscriptor: ...................................... ............................................................................................... 1 1 Signatura : ¡ 1 !i I AdJeça: .................................................................................................................................................................................................... :o:.::~~6c:u:::i~:~~~:Je··::·:·~:·~=~··~;~~~·~.·~~~·~:·=t~~~;~~;..~~~=~~~·~i~·~~~~~3Telèfon: ......... ,.......................... 1 ~.· j MÚSICA ! CoNSORCI DEL PALAU DE LA M ÚSICA CATALANA), AMB SEU AL CARRER PALAU DE LA M ÚSICA 4 - 6, DE BARCELONA, CP00003, PER FER-NE 82 i i. I 1I (o bé tal 6 ba ncari adjunt a favor de 'Revista Musical Catalana'). Per a subscripcions a l'estra nger, consulteu el preu. j Les SEVES DADES SERAN INCORPORADES ALS FITXERS DEL GRUP PALAU DE LA M úSICA (ORFEÓ CATALÀ, FuNDACIÓ ORF'"J:Ó CATALÀ-PALAU DE LA 34 ! ' LA GESTIÓ GENERAL. l EN AQUESTA ADREÇA POT EXERCIR 1UfS ELS DR!ITS D'Accés. ROC111'lCAC!Ó, CANCEL·LACIÓ l OPOSICIÓ. --- - ... ··-------------- -------------------~-----------··-----·------------------ ¡ i ! ~ ·- ------------------.-.,. ..............- .......... _..._______ .. _______: ...__ R E TRAT i,a i(jlf;iif;i Ens sembla que els japonesos són inexpressius, i ens equivoquem . Eiji Ou e trenca aquesta idea en poques paraules, només amb la intensitat amb què t'ex.rplica el que pensa. Per a ell, el sentiment està per sobre de tot Però potser és un sentiment expressat des d'una observació m és precisa que la nostra, que ens sembla més continguda, fins i tot. La seva feina a través de la música és justament l'expressió d'aquest sentimenl mitjançant l'instrum ent múltiple de l'orquestl'a. El podrem escollar en diversos concerts d'aquesta nova temporada de l'OBC, amb autors com Xostakóvitx, Schonberg i Mahler. I tindrem l'oportunitat de conñrmar aquest sentiment de vitalitat i d'alegria que busca expressar amb els músics de I.:A.uditori. per aquest sentit més meditatiu. però també de celebració de la vida, com deia. Crec que la música ha d 'entendre el que els compositors volien dir, el que buscaven Xostakóvitx, Strauss, Bruck· ner. Beethoven .. . Tots els grans artistes i compositors tenen un objectiu molt elevat i em sento molt afortunat de sentir que estan per sobre meu, que estic al seu servei. És molt bo sentir que hi ha algú molt per damunt de tu. Aquest és un dels sentiments que intento transmetre amb una orquestra. Sóc un missatger. Però la manera com ho dic només és meva, és la d 'Eiji Oue. Cadascú parla des de la seva pròpia personalitat, però ha de sonar Txaikovski. 1 això s'aconsegueix construint una orquestra. - Coneix Ja música occidental des de petit? -Als meus pares els agradava la mú- sica i em van portar a tocar el piano. Vaig tenir un gran mestre, un mestre del veïnat, però molt bo. I li agradava molt la música. Vam començar cantant junts corals de Bach. El l va ser qui em va transmetre el plaer de la música. després d'això venia l'estudi de les escales, la tècnica. La finalitat era Mozart. Bach o Beethoven. no l'escala únicament. no el domini tècnic. S'estudia analitzant l'obra com estava escrita , però no es pensa en el que buscava el compositor. Només s'observa la teoria, no la fi última. - El seu deb ut a Bayreuth, el 2005, amb Tristany i /solda , tam bé ba sig· nificat molt per a la seva carrera. - Va ser una experiència única. Tot aquell gran grup de persones juntes només pensant en una sola cosa: tocar Wagner. Va ser impressionant. inobüdable. Hi ha molt pocs llocs que man- tinguin aq uest esperit d' identi tat al qual em referia abans; Bayreulh n'és un. Tothom intenta preservar-lo. per això no hi ha res que el pugui destruir. És una dc les més grans sensacions que he tingut. - Això vol dir que s'ha obert a l'òpera? - jo dirigeixo orquestres simfòniques. Tenir temps per dedicar a l'òpera és una de les coses que m'agradaria fer. Però es necessita molt temps. I la meva dedicació principal és l'obra simfònica. Bayrcuth va ser una experiència única. Ara mateix dirigeixo en tres orquestres i estic més concentrat en la construcció d'una o rquestra com I'OBC que a fer òpera. I li ha molts directors d'òperes pel món. A mi m'agrada treballar des del principi. o només anar al teatre. dirigir i prou. 'o m'ho passalia bé. Prefereixo concentrar-me en tota la feina que ja he començat a fer aquí a Barcelona. RMC 35 83 EL MES DE FEBRER, A L'ABAST - - - - - - -- - -- Leonidas Kavakos i la Camerata Salzburg al Palau Una dc les l'o rmacion s de cambra m és prestigioses dels dal'rers temps, la Cam erala SalzbuJ'g, aterra novam ent a l'escena l'i del Pn la u dc la Múska Ca ta lana de la mà deJ seu director i un dels virtuos os de l vi olí més admiTabl es del moment, e] grec Leonidas f\a vakos. E_P_O_N_S_______________________ lperMERCEOESCOND__ PALAU 100. Camerata Salzburg. Leonidas Kavakos, violf solista i director. Mozart, Haydn, Beethoven. PALAU DE LA MÚSICA. 23 DE FEBRER DE 2009 (20.30 h). E RMC 292 I públic dc Palau I00 podrà gaudir dc la seva doble faceta com a violinista solista i director gràcies a la intcrprcwció del Concert per a 11iolí núm. 3 en Re major de Wolfgang Amadeus Mozart. Però també amb la coneguda Simfonia núm. 10-f., també en tonalitat de Re nu1jor, dc joscph llaydn. coneguda amb el sobrenom dc "t undres". ja a la segona part. la bellíss im<~ Simfonia núm. 4 en Si bemoll major dc Ludwig van Beethoven completarà un com:crt en què la pu· resa formal del classicisme contras tarà amb l'embranzida ro màntica del primer Beethoven. La Camcrata Salzburg va ser fundada l'uny 1952 en el marc del Mozarteum de Salzbw·g (Àustria) per Bemhard Paumgartncr, prenent en un primer moment el nom d'aquesta entitat. Inicialment estava formada per professors i estudiants de l'acadèmia musical del Mozarteum. Després dc la mort de Paumgartner. l'any 1971. Antonio janigro va passar a sernc el di1'Cctor i sota el seu lideratge es van iniciar els cicles dc concerts que anualment porten a terme a la seva ciutat na- tal, Salzburg. Des de 1978 i fins a la seva mort, l'any 1997, Sando•· Végh va ser el director artístic de la Camerata. A ell es deu el conegut com a "so camerata-. Roger Norrington va ser el director i el darrer líder de la Camcrata fins a l'any 2007, de qui prengué el relleu Lconidas Kavakos, que des del 200 I n'era ja el p1incipal artista convidat. El violinista i di rector grec Leonidas Ka vakos, nascut l'any 1967 a Atenes, va iniciar els estudis dc violí a l'edat de cinc anys. L'any 1985, i amb només d ivuit anys, va guanya r el Concurs Internacional Sibelius a Hèlsinki i va obtenir el segon premi al Concurs lntemacional d'lndianàpolis. Pocs anys després es proclamava vencedor del Concurs Naumburg a Nova York i del Concurs Paganini. Actualment és considerat un dels virtuosos del violí més reconeguts i actua regularment amb les més importants orquestres del món, com les filharmòniques de Ber· lín i Viena, la Simfònica dc Chicago. i als festivals més prestigiosos, com el de Verbier, el de Luccma o el de Salzburg. Músic dc gran temperament i pcrso- LEONIDAS KAVAKOS nalitat artística, Kavakos pertany a la ter· cera generació d'una família de violinis· tes; el seu pare i el seu avi ja van destacar en la interpretació amb aquest instrument. Actualment, la seva tasca com a director ocupa una part important de la seva activitat musical. Segons el que ell mateix ha dit en alguna ocasió, aquesta tasca respon a la seva necessitat d'aprofundir en l'obra d'un compositor per tal de conèi· xer-la més a fons. Ell entén la direcció orquestral com un acte de projecció mental en què psicologia, personalitat i intuïció tenen un paper decisiu. Per a ell no bas· ta de marcar i determinar temps, ritme i fraseig. sinó que és essencial arribar a entendre per què un compositor ha escrit un passatge d'una determinada manera i per què l'orquestra l'ha d'interpretar així. Artista compromès amb el seu temps, es mostra preocupat amb l'actual tendència dels joves intèrprets a tocar sense haver tingut prou temps per madurar. L'experiència és fonamental per a la fom1ació d'un caràcter artístic, segons Kavakos: -La llibertat interpreta filla i el joc d'analogies comencen en el moment en què no s'ha de pensar en la tècnica musical que s'ha de fer servir per expressar." 'Concert per a contrabaix' de Bottessini i estrena mundial CICLE ONCA. Orquestra Nacional Clàssica d'Andorra. Gerard Claret, concertino i di· rector. Toni Garcia, contrabaix. Mendelssohn, Rendine i Bottessini. PETIT PALAU. 26 DE FEBRER DE 2009 (19.30 h). ' Orquestra Nacional Clàssica d'An· dol'l'a proposa un original programa en el concert que el 26 dc l'ebrcr oferi rà al Petit Palau, sota la direcció dc Gerard Claret. Després de la L Simfonia per a orquestra de corda núm. 9 en Do major dc Felix Mendelssohn 36 B.J -obra que escau a la perfecció a la formació dc cambra de l'orquestra- . ro . CA estrenarà mundialment una obra d'encàrrec. Es tmcta d'A ndante. del compositor italià Scrgio Rcndinc, nascut a Nàpols l'any 1954. Rcndi ne ha portat a ter· me una destacada carrera sobretot en l'àmbit operístic i a fina l d'any estrenarà una òpera en llengua catalana comissionada pel Govern andorrà. que 1·ep el títol d'El somni de Carlemany. Rcndinc es de· fi neix com un home del Settecento, una caracte1ística que probablement es pugui copsar en la seva música. Per cloure el concert. el contra baixista Toni Garcia interpretarà el Concert per a contrabaix i orquestra núm. 2 en Si menor del compositor llombard Giovanni Bottesini , una de Ics poques obres escrites per a contra· baix solista de la literatura musical. Bot· tesi ni ( 182 1- 1889), ell mateix contra baixista virtuós, va escriure dos concerts per a contrabaix solista. tol demostrant Ics possibilitats tímbriques d'aquest instrument. sovint relegat a un segon terme. PR E eR fT I e A lül(jlf;t! (l EL MES DE FEBRER, A L' ABAST Josep Colom i el Quartet Casals a L'Auditori El Quartet Casals segueix el seu peliple pels millors quin tels per a piano i quartet de corda amb pi.anistes de pres ti gi. El mes de febrer havia de col-l.aborar amb ells un veterà piarusta de gran carrera interna cional com és Oleg Maisenberg. Escassam ent un mes abans es va anunciar la seva canceJ.Ia ció i en el seu lloc actuarà el pianista caLa lél de gran traj ectòria Josep Colom. En aquesta ocasió interpre taran el Quintet amb piano en F'a menor ci c César Pranclc Aban s, el programa s'ini cia am b el Quartet op. 71 núm. 2 op. JJ dc Pran z .J oseph Haydn i el Quartet núm. 1 dc Béla Bartók, obra, aquesta segona, que se suma a la rel iç coin cidèn cia de peces del composito r' hongarès que J'OBC interpretaTà a la sa la gran du ranl el mateix mes de febrer. CAMBRA A L'AUDITORI. Quartet Casals. Josep Colom, piano. Haydn, Bartók, Franck. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTORELL). l2 DE FEBRER DE 2009 (20 h). QUARTET CASALS J osep Colom jo és un conegut de les programacions de concerts barcelonines i serà, dc ben segur, un bon substitut del pianista Olcg Maisenberg. Nascul a Barcelona, Colom va rebre el Premi Nacional dc Música l'any I 998 que atorga el Ministeri de Cultura. Ha obtingut el primer premi al Concurso Internacional Paloma O'Shea de Santander ( 1978). entre d'altres. Després del seu debut al Te- JOSEP COLOM atre des Champs Elysécs de París. l'êlny 1979, du a terme una carrera internacional, actuant en festiva ls de renom, com La Roque D'Antheron, Chatcau dc Joiville, Bagatelle de París a França o el Festival Chopin de Duszniki (Polònia). o més d'actuar a ciutats d'Àustria, Suïssa. Alemanya i el japó. Entre els seus enregistraments cal destacar les sonates dc Blasco de Nebra (segle XVII I), per Ics quals va rebre un premi del Ministeri de Cultura. També ha enregistrat Ics obres completes per a piano dc Manuel de Falla i les obres completes per a dos pianos i quatre mans de Brahms. junt amb Cannen Deleito. a més dels Concerts mím. I i 2 de Brahms. És col·laborador habitual amb el violonceJ.Iista Lluís Claret. amb qui l'any passat va oferir un recital amb sonates per a violoncel i piano de Beethoven. )unt umb el Quartet Casals interpretarft el Qui11lel amb pia11o e11 Fa me11or dc César Franck. una intensa obra que el compositor francès va concloure l'a ny 1879. després de trenta-cinc anys de silenci en l'àmbit de la música de cambra. L'obra està dedicada a Camille Saint-Sacns i inaugma un nou capítol en la composidó francesa, dc caire més nacionalista, en què el seguirien músics com Chausson. Dïndy. Fauré. Sclm1itt i d'altres. Cinc dies més lnrd. concretament el 17 de febrer. el mateix josep Colom tocarà en duo amb el violonceJ.Iista Lluís Claret, les Sonates op. 38 en Mi menor, l'op. 78 en Re major (transcripció de la sonata per a violí i piano en sol major) i l'op. 99 en Fa major dc Johannes Brahms. C n M J:x.:.; '2~).2 'Requiem' de Dvorak al Liceu TEMPORADA UCEU. Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Cor lntermezzo. Ri cca rda Merbeth. lldiko Komlosi. Christopher Ventris. Ante Jerkunica. Dir.: Jirí Kout. Dvorak. LICEU. l7 i 18 DE FEBRER DE 2009 (20 h). l G ran Tcettrc del Liceu acull una magna obro del compositor bohemi Antonin Dvoní k, ell~equiem , dins la temporada dc concerts simfònics amb un interessant elenc solista en què destaq uen Ics veus d ïld iko Komlosi i Christophcr Vent ris. Uns dies abans. el dia 12 dc fcbt·cr. es podrà sentir novament la veu del baríton alemany Matthias Goerne en recital dc lied. lot reprenent el programa que l'any passat va cancel·lar E al Palau de la Música. Gocrnc interpretarà el cicle de lieder dc johanncs Brahms. Die schone Magelone, acompanyat pt:r la veu narrada de )ordi Daudcr i per Andrcas Haniger al piano, en substitució d'Elisabetil Leonskaja, la qual havia d'acompanyar el cantant l'any anterior. Antonin Dvoník va compondre l'esmentat Requiem l'any 1890. Es tracta d'una obra reflexiva alhora que solemne i musicalment extravertida. La construcció dc la missa segueix l'esquema habitual. però csul divid ida en dues seccions fàcilment diferenciables: "Rcquiem acternam" i "O lTcrtorium~. Dvoník hi afegeix després del "Sanctus" un moviment líric. "Pic jesu". una secció que deriva del "Dics irac" però que no sempre es troba desenvolupada individualment en les misses dc di f'un ts. Amb aquesta obra . Anlonin Dvoník va portar a terme una magna síntesi entre el gust clàssic i romàntic de clares reminiscències localistes. Per aq uest mot iu. aquesta obra va inspirar alt res compositors txecs. com losef Suk i Bohuslav Martinu. El Requiem dc Dvorak es va estrenar l'any 1891 a Birmingham (Anglaterra) dirigida pel mateix compositor. 37 85 EL MES DE FEBRER A L'ABAST Música de l'Est d'Europa per l'OBC TEMPORADA OSC. Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu. Tabea Zimmermann, viola. Dir.: Michael Boder. I Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya. Roberto Dfaz, viola. Dir.: James Judd. I Nikolai Lugansky, piano. Dir.: Ernest Martfnez lzquierdo. Haydn, Beethoven, Schumann, Bartók, Lutoslawski, Penderecki i Rakhmàninov. L'AUDITORI. DEL 6 DE FEBRER AL22 DE FEBRER DE 2008. l mes dc febrer és un dels mesos més intensos en la programació musical de I'OBC. A més d'acollir dos convidats dc gran categoria musical, com són la violista Tabca Zimmermann i el director d'orquestra )ames )udd, tres dels programes semblen compartir una certa unicitat pel que fa als compositors i les obres escollides. D'una banda. apareixen els Concerts per a orquestra de Lutoslawski i Bartók. de l'altra dos Concerts per a 11iola - instrument rarament tractat dc forma solis tu- dc Bartók i Pender-ecki. Bartók és programat contemporàniament en la temporada dc cambra, amb la intcrprcwció a càrrec del Quartet Casals del Quartet de corda IILÍIII. I. Completen els programes, la Simfonia núm. 3. "Renana .. dc Schumann; la Simjèmia núm. 5, "del Destí" dc Beethoven; el Co11cert per a piw10 11Ú111. 3 dc Rakhmàninov -que interpretarà Nikolai Lugansky- i la Simfoniu IILÍIII. 49. ''la Passió" dc Haydn. És rellevant Iu presència a la temporadu dc I'OBC de dos artistes internacionals com la violista nlemanya Tabea Zimmermann i el di r·ector d'orquestra britànic james Judd. Tabea Zimmermann -que interpretarà amb I'OBC el Concert per a 11iola dc Béla Bartók- va agafar per primer cop una viola a la primerenca edat dc tres anys. Contemporàniament també va estudiar piano. Als 13 anys va iniciar els seus estudis amb Ulrich Koch al Conservatori dc Friburg i més endavant va continuar amb Sandor Végh al Mozarteum dc Salzburg. Va guanyar diverses competicions, com la de Ginebra. Budapest o el Mauricc Vieux de París, on va ser premiada amb un fantf1stic instrument dclluthicr Étienne Vatelot, amb el qual toca des dc llavors. És una important intèrpret solista, però també de cambra. lla coJ.Iaborut amb artistes com Kurl Masur, Bcrnard I laitink, Christoph Eschenbach. Nikolaus I larnoncourt o Gidon Kremcr. i forma part, junt amb els violinistes Antjc Weithaas i Daniel Sepec i el violoncol·lista )C~l n -G u i lhcn Queyras. del Quartet Arcanto. És professora dc viola a la llanns Eisler Acadcmy or Music de Berlín. )ames Judd va néixer l'any I949 a Hertfordshirc (Anglaterra). Actualment és director principal dc l'Orquestra acional de Li lla, però durant molts anys va ser director general de l'Orquestra Filhannònica dc Florida. Del 2000 al 2007 va ser E 38 86 director de l'Orquestra Simfònica dc Nova Zelanda, dc la qual ara és director emèrit. Va prowgonilzar el debut als Proms de la BBC de la dita orquestra l'any 2005. Un altre dels punts àlgids de la seva carrera va ser la direcció del primer concert clàssic del mil·lenni que va protagonitzar Kiri Te Kanawa a Nova Zelanda i que es va retransmetre per televisió a tot el món. )ames )udd és particulanncnt reconegut per les seves interpretacions de les obres de Gustav Mahler, de Ics quals ha fet nombrosos enregistraments. En l'àmbit operístic, ha destacat com a director dc la Miami Opera i també ha dirigit al Festival de Glyndebourne i I'English ational Opera. fames )udd dirigir!1 l'O BC en un programa integral pel Concert per a viola i orquestra de Pendcrccki - que toca rà el violista Roberto Díaz- i la Simfonia núm. 5 de Ludwig van Beethoven, coneguda amb el sobrenom dc "Simfonia del destí''. os compositors polonesos - Witold Roman Lutoslawski i Krzysztof' Penderecki- , un composi tor bohemi (actual Txèquia) - Béla 13artok- i un compositor rus -Scrguei Rakhmàninovconflueixen en tres setmanes en la programació de l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya. Unes coincidències en el temps que suposen per a l'oient una bona oportunitat per conrear a bastament el coneixement del repertori eslau del segle xx. Lutoslawski (I 913-1994) va iniciar-se en la composició amb una forta influència folklolista. El seu estil es va començar a definir a partir dels anys cinquanta, posant una gran atenció a la generació de textures molt variades, amb esment especial de l'ús de processos de composició aleatoris en què la coordinació rítmica està sotmesa a l'atzar, però també generant música a partir d'un petit grup d'intervals musicals. El cas concret del Concert per a orquestra és un exemple del seu interès pel folklol'isme i, tol i que no s'hi reconeix aparentment. amb una anàlisi més profunda s'hi poden descobrir processos harmònics i melòdics de la seva cultura. És considerat, per tant, un músic nacionalista. L'obra va ser composta entre els anys 1950 i 1954 i és una composició força extensa. Tot i ser l'obra que li havia de donar fama a nivell internacional, quan va començar a interessar-se pels processos d'aleatorietat. Lutoslaws- D JAMES JUDO ki es va voler allunyar d'aquesta obra. Al seu toro, Krzysztor Penderecki (1933) va iniciar la seva carrera compositiva amb una forta innuència d'Anton Webem i Pierre Boulez. El reconeixement internacional li va arribar a final dels cinquanta; la seva obra destaca pel particular i agosarat tractament de les possibilitats dels iJ1struments, amb l'ús sonor del pont del violí, el taló dc l'arc o l'ús de clústers. El Concert per a viola i orquestra data dels anys 1983-84, època ja de rmrduresa , en què superat aques t interès experimental, es centra més en el descobriment de suggerents textures sonores mitjançant l'ús d'interva ls com el semitò o el tritò. Béla 13artók ( 1881-1945) s'ha de situar en la base de l'interès pel rolklorisme de molts dels compositors que el seguiren, a causa del seu afany iJwestigador de la música de l'Est d'Europa. És considerat un dels fundadors de l'etnomusicologia. Tres són les obres que es sentiran durant el mes de febrer a L'Auditori. El Concert per a viola i orquestra, obra que va deixar inacabada en esdevenir-li Ja mort, el Concert per a orquestra-la seva darrera obra acabada- i el Quartet núm. I. Si bé el Quartet núm. I és una obra primerenca -atès que al llarg de la seva carrera compositiva en va escriure sis-. les altres dues obres són contemporànies en temps i espai. Bartók les va escriure en el seu exili a Nova York i amb una salut molt escassa. El Concert per a orquestra el va escriure per encàrrec de Serge Kousscvitzk i i es v~r convertir en la seva obra més popular. El Concert per a 11io/a el va deixar inconclús, arran de la seva mort per leucèmia, i el va acabar el seu alumne Tibor Serly. Cal deslacar, en el conjunt de la seva obra, alguns trets comuns, com són l'ús del sistema diatònic - basat en la música folklòrica- , els seus modes i lihnes, i el sistema cromàtic. que es basa en el sistema axial i en la proporció àurea. PR E eR rT I e A i,i.ii(ji(iir;l EL MES DE FEBRER, A L'ABAST Joan Manuel Serrat A la recta final del Centenari del Palau Joan Manuel Serrat ha esdevingut una de les personalitats m és vistents del show business de la música catalana. La seva llarga traj ectòria - més 40 anys de professió- inclou una intensitat de protagonisme mediàti c com no ha aconseguit cap altr·e dels nostres cantants. per J. C. C. I ELS CONCERTS DELS CENTENARI. Joan Manuel Serrat. PALAU DE LA MÚSICA. lO DE FEBRER DE 2009 (21 h). ascut en el si del moviment de la Nova Cançó, ja des del primer moment va constituir la seva cara més projectada, gràcies a un ideari artístic que des de Iïnici va mostrar detem1inades dissemblances tant en l'aspecte estètic com amb el contingut; fets que aviat van comportar un cert distanciament dc l'ortodòxia inicial del grup. El Noi del Poble Sec, d'antuvi va aportar a la Cançó uns quants ingredients propis: en primer lloc una veu de notable bellesa, i després un melodismc molt mengívol i de còmoda assimilació, ben agomboiat per uns textos que si bé en al· guns casos adquirien un cert regust literari, sovint queien en un deix sentimental, tanmateix mai vulgar. Aquesta conjunció d'elements va ajudar perquè la seva figura ben aviat ocupés un lloc de privilegi en l'estima d'amplis sectors de la nostra societat i que el seu ressò el situés a l'òrbita de les figures més encimbellades de la música de tall popular catalana, i no solament d'aquesta. N Cantar en castellà constituí una mena de terratrèmol que sacsejà consciències i sobretot fidelitats irreductibles, fet que ell va saber condui r mol t hàbilment, ja que va poder sumar les noves sensibilitats lingüístiques -amb tot el que significava d'ampliació d'horitzons mercadològics-. sense per altra part perdre quotes perceptibles d'adhesió del nucli d'addictes inicials vinculats a la Nova Cançó. Tot això comptant amb gestos tan espectaculars i cridaners com negar-se a prendre part en aquell aparador aleshores tan vistent que era el Festival d'Eurovisió - any 1968-, si no li deixaven fer-ho en català, fet que si bé li va costar problemes acusats amb l'Administració del règim d'aquell moment, li va servir per afermar, o recuperar. el seu prestigi i estima a l'àmbit autòcton. Aviat la seva capacitat d'atracció per ampüs sectors socials el situaren a l'òrbita de l'star system, en alguns casos amb clares derives al context més frívol, del qual, amb tot, posteriorment es va saber desvincular. Joan Manel Serrat va anar bastint una obra, en gran part recolzada en la llengua castellana, amb fites tan destacades com la incursió en l'univers del poeta andalús Antonio Machado, un dels referents més remarcables de la seva creació. Aquest context li va servir també per obrir el mercat llatinoamericà en el qual gaudeix d'un enorme predicament, també amb un clar contingut afectiu. Per tot plegat, el cantant ha esdevingut un dels noms més massivament estimats de la cançó de tall popular d'aq uest país, fet que justifica la seva presència dintre dels actes commemoratius del Centenari del Palau de la Música Catalana. Serà un esdeveniment que en la versió oficial commemorativa s'oficiarà el dia lO dc febrer i que tindrà continuïtat l'endemà dia I I , enmig d'u n clima d'enorme expectació. Mendelssohn pel Cor de Cambra del Palau CAMBRA CORAL Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Ariane PrOssner, mezzosoprano. Ulrike Haller, soprano. Jordi Armengol, piano. Dir.: Daniel Mestre. Mendelssohn. PETIT PALAU. 5 DE MARÇ DE 2009 (19.30 h). per M. C. P. l Cor de Cambra del Palau de la Música reprèn el seu cicle al Petit Palau. després de l'anunci dc la seva professionaützació, amb un programa íntegrament dedicat a l'obra dels gcnnans Felix i Fanny Mendelssohn. El concert està forma t per obres per a cor, com el salm E 43 "Richte mich, Got!'' op. 78 núm. 2 de Felix o els 3 Lieder per a cor a cappe/la de Fanny Mendclssohn, però també per obres per a veu sola i piano, com els Ueder op. 9 de Fanny, dels quals s'interpretaran tres. Entremig, el pianista Jordi Armengol interpretarà alguns dels Lieder ohne Worte (Cançons sense paraules) op. 62 per a piano sol dc Fel ix Mendelssohn. També es podran sentir peces com lm Freien zu singen op. 59 o Hor mein Bitten, també de Felix. Es tracta d'un programa de gran interès musica l que permetrà apreciar els dots creatius de tots dos ge1mans, ella més centrada en la creació de petit format -el seu catàleg inclou bàsicament cançons per a veu sola i obres per a gru p de cambra- i ell amb una més àmplia paleta de formacions. El concert també permetrà endinsar-sc en la producció de caire més espiritual, com són els salms de David. molts dels quals Mendelssohn va musicar, en comraposició amb la seva obra més humana, com poden ser els Lieder ohne Worte, dc caire intimista i reflexiu. 39 87 MUSICALIA UEO SENSE PARTITURA Cap d'Any del 1792 Joseph Haydn a Marianne von Genzinger Fa vora un any que sóc a Londres, a l'ull del terbolí del món: la vila brunz com un vesper, surto a les planes dels diaris, el públic paga per sentir-me, el príncep em convida a taula, els savis d'Oxford em doctoren, RMC poso per a un retrat de Hoppner, 2 92 amics i amigues em festegen, adoro Hèindel a Westminster, m'estatgen en casals campestres, vaig on s'escau i quan em plau ... Però, estimada: Mozart, Mozart és mort, és mort f Déu meu, és mort f FRANZ JOSEPH HA YDN per Miquel Desclot, gener de 2009 I doctor Peter Ludwig von Genzinger era el metge personal del poderós p1íncep Miklós (Nicolau) Estcrhazy, patró de Haydn durant vint-i-vuit anys. Era casat amb Maria Anna von Keyser (Marianne von Gcnzinger), una dona cultivada i particularment musical. El matrimoni Gcnzingcr i Haydn es devien conèixer en alguna ocasió forma l, al palau dels Esterhazy, sense més conseqüències. Cap a 1788, però, Marianne va sotmetre, per correu, un seu exercíci musical al mestre Haydn. Va començar així una remarcable correspondència epistolar que durà fins a la E 40 88 mort prematura de la dama, el 1793. Haydn, que sofria estoicament la solitud de la seva posició a la cort de la família hongaresa i vivia amb tristesa el fracàs de la seva vida matrimonial , es va abocar amb entusiasme en aquella correspondència i en aquel la amistat. Al llarg de la seva primera estada a Londres, el compositor va escriure abundosament a la seva il·lustre confident vienesa, fins al punt que la major part del que sabem d'aquell viatge ens ha pervingut gràcies a les cartes que li va enviar. En una d'aquestes, del 20 dc desembre de 179 1, Haydn es nega a creure en la veracitat de la notícia dc la mort dc Mozat1, que li ha anibat (Mozart havia mort quinze dies abans): "Penso en casa meva i en/a possibilitat de tornar a abraçar els vells amics amb la joia d'un infant; només lamento profundament que el gran Mozart no sigui entre ells, si és veritat que és morf, cosa que confio que sigui falsa. La posteritat no coneixerà un talent com el seu ni en cent anys!" ]o m'he permès la llibertat d'imaginar que al cap de deu dies, per Cap d'Any del 1792, Haydn ja s'havia resignat a acceptar l'autenticitat de l'amarga notícia de la desaparició del seu estimat i admirat amic. Miquel Desclot MUSI CALIA PAPER D'ASSAIG A propòsit de per JORDI CORNUDELLA POETA a uns anys van proposar a Gustav Leonhardt de dirigir la Passió segons sant Mateu a l'església de Sant Tomàs de Leipzig. Res de més apropiat, ditíem: l'home que millor ha sabut servir-nos la música de Bach, una obra grandiosa com poques, d'aquelles que fan venir ganes de donar la raó a Cioran («Si hi ha algú que ho degui tot a Bach, és Déu»), i l'església per a la qual l'oratori va ser concebut el 1727. Intèrpret, obra i escenari auguraven una ocasió memorable. Però Leonhardl va refusar l'oferiment, perquè la data que li proposaven era al juny o al juliol. No costa d'imaginar el grau del seu escàndol íntim: ¿interpretar la Passió fora dc Divendres Sant, deslligada completament del marc pasqual, desproveïda de la seva funció li túrgica? ¿l a sobre, a l'església on Bach tenia el càrrec de Ka ntor, per aca bar de reblar el despropòsi t? I ara! Més enllà de l'anècdota, el connicte de fons que el cas planteja és interessant. En el refús de Leonhardt s'endevina la idea que una part essencial del sentit de l'obra (si més no, d'una obra com la Passió segons sant Mateu) és precisament la funció litúrgica que d'entrada estava destinada a exercir, i que exerceix encara, al cap de quasi h·es-cents anys, sempre que la interpretació s'insereixi en el marc religiós que li correspon. En canvi, els programadors dc Leipzig que li fan la proposta deuen pressuposar que l'oratori ha quedat desll iga t de la ci rcumstància per a la qual el va crear Bach (potser no del tot, però sí en una mesura suficient per permctre'n una interpretació autò noma) i q ue, per ta nt , té un sentit ple com a obra musical exempta. El fenomen és de molt abast. El que separa l'artesania de l'art es pol descriure, en certa manera, com un procés dc desfunciona lització. Qualsevol obra (tant se val si es tracta d'un gerro. un quadro, F una elegia o un motet) és una peça artística en la mesura en què podem apreciar-la desl ligada de la funció ocasiona l per a la qual va ser creada (les flors, la paret, la cerimònia funeral, el servei religiós). Però. al mateix temps, per més que se n'hagin allunyat, les obres conserven rastres de la seva circumstància originària, i aquests rastres sempre els tenim presents a l'hora dc fer-ne sentit (perquè hi reconeixem poc o molt un gerro, un quadro, una elegia o un motet). Leonhardt i els programadors de Leipzig creuen igualment en la grandesa de la Passió segons sani Mateu en tant que obra d'art, però divergeixen sobre la validesa de la circumstància litúrgica i el grau en què està incOt·porada a l'obra. Al revés que Lconhardl, els programado rs creuen que l'orato ri ja està en ple procés d 'aflu ixa r els ll igams amb la seva motivació originària, i per això pensen que es pot interpretar ESGLÉSIA DE SANT TOMÀS OE LEIPZIG. EN PRIMER TERME, LA TOMBA DE BACH [ora del marc pasqual. Però aleshores ¿per què interpretar-lo justament al lloc originari, l'església de Sant Tomàs? La convicció severa de Gustav Leonhardl té, almenys, l'avantatge de lacoherència. eonhardt també ha dit alguna vegada que als concerts, després de sentir una missa o una cantata. la gent no hauria d'aplaudir. Se li fa molt estrany: el que caldria esperar, segons ell, és que tothom se n'anés en un silenci recollit, com pertoca a un acte religiós. S'entén molt bé això que diu, és clar. Però en alguna ocasió memorable jo més aviat hauria volgut que, a l'hora dels aplaudiments. la cosa hagués anat d'una altra manera. El 13 dc maig passat, a la Sala O riol Martorell dc L'Auditori, Kenneth Weiss va regalar-nos una interpretació esplèndida de les Variacions Gol dberg. Dura nt el concert hi va haver un moment en què es va rep roduir exactament el mateix que havia passat, vint-i-tants anys enrere, en un recital de Gustav Leonbardt alcentTe cultural que "la Caixa" tenia al passeig de Sant joan: a mesura que sentíem la vint-i-cinquena variació, els oients, tots amb l'esperit turgent. ens sentíem més i més inflats per la música i, com un globus ple d'heli, ens anàvem enlairant. No exagero: si el sostre no ens hagués retingut, hauríem acabat lots a l'estratosfera, que és la regió a la qual els que no som capaços de pujar més amu nt hem de c reu re q ue pertanyen certs passatges de Bach. Després d'una vivència com aquesta, hau ríem estat feliços que l'intèrpret s'afegís manifestament a l'entusiasme comparti t amb què per força acaba una cerimònia purificadora dc tanta intensitat. El clavicembalista hauria hagut de baixar a barrejar-se amb nosaltres per retre tribut. agermanats en la devoció, a Bach mateix, ni que fos en efígie. L 41 89 Ha nascut el canal de música clàssica catalana CATC LAS SICA. CAT Amb obres d'autors i intèrprets catalans, les portades dels àlbums, informació sobre el que està sonant, notes biogràfiques dels autors, galeria d'imatges i l'avanç d'allò que sonarà després. També incorpora un arxiu de programes temàtics per escoltar o descarregar, un arxiu de músics, l'accés a la informació de la programació del canal, l'agenda de concerts i un ampli venta ll de notícies i destacats d'actualitat relacionats amb l'univers musical. Cat només per internet DI SC O S i ¿ii(jli;i!r;i .., a discografia de la cobla neerlandesa oscil·la entre el concertisme de factura més innovadora i el populisme més irredempt, trufat. això sí, amb les peculiaritats sonores i interpreta ti ves que li són pròpies. Com escalfant motors de la seva propera gira per Catalunya, ara presenta un nou volum amb quinze sardanes que s'inscriuen en l'àmbit d'allò que es denomina "ahir, avui i sempre" de la sardana, en què destaquen un bon nombre d'aquelles que configuren el fons d'armari habitual dc les cobles nacionals. En tre les dc regust més popular, sobresurten Conxita encisera de Pere Mercade r, Gavina de Roca Delpech i Girona aimada de Vicenç Bou. i en el rang de sardanes de factura més elaborada, en destaq uen La festa de Sant Martirià de Conrad Saló. Ceretana de Manue l S. Puigferrer i Sabadell de Joaquim Serra. Les sorpreses del volum rauen en les peccs de lluïmenl instrumental per la inclusió d'alguns títols que, discogràlicament parlam, semblaven inherents a una formació instrumental molt concreta. En destaquen una geniüda versió de la Rouranenca de Max Havarl a mb Jo ris Yer meule n a la teno ra i una preciosista El bruel de Pals de Pau Mar·ons amb uns esplèndids E ric Westerink i Hesscl Yeldman als fiscoms, a les quals s'uneixen Oncle i nebot de Francesc Riumalló per a dos flabiols i Barcelona 92 de Ricard Viladesau per a dues trompetes. Una dosí d'obligades tan gran demostra la volu11tat popular del volum, aspecte que q ueda re blat amb la inclusió d 'u na sarda na en versió de conjunt, 25 anys de Baix Montseny de Tomàs Gil, interpretada amb les cobles Comba Gili i Bisbal Jove. La quota de composició contemporània es completa amb les sardanes Els millors anys de Marcel Artiaga i En Guii de San/ Cebrià de Robert San·ade, que palesen que després dc l'ahir, hi ha un demà. Jos ep Pasqua l casual. Ni és casual que el CD comenci amb una Partita de}. S. Bach -paradigma de la música pura- a la qual Albert Mestres superposa textos. Sobre la primera dansa, s'hi sent La vaca cega de Joan Maraga ll, quadrant accents sobre la música, ta llant les frases d'aquesta al caprici dels versos i afegint noves capes de sentit al poema. La relació entre paraula i música varia al llarg de les tres danses que resten amb la IV Ègloga de Virgili, l'Assaig de càntic en el temple d'Espriu (que es deconsbueix juntament amb la música) o les primeres tercetes de la Divina comèdia, d ites amb total subjugació a l fraseig musical. Després segueixen obres dc diversos compositors, que exploren. cadascun amb la seva particular poètica, la relació entre text (excepte un, tots d'autoria d'Albert Mestres) i música. Són peces d'Anna Bofill, Eduard Resina (amb l'afegit efectívíssim de l'electrònica), Xavier Maristany, Josep María Meslrcs-Quadreny (una amb la soprano Marta Fíol) i Caímari (q ue incorpora també la sonorita t del piano). A la bona interpretació de joan lzq uicrdo, s'hi suma el pecu liar recitat d'Albert Mestres, que diu els versos amb una certa asèpsia ben timbrada, com si deixés la transmissió dels afectes (vet aquí una de les polèmiques estètiques renaixentistes) a la música. El treball, més enllà dc Ics seves virtuts musicals, té una inte ressant dimensió d'experimen t po lí poètíc. En la inte rsecció de llenguatges a la qua l la poesia sembla que tendeix avui ("Cosmopolis", al CCCB, n'ha estat un bon exemple aquest octubre passat), rastrejar Orfeu pot aportar noves llums a la relació entre música i paraula. Jose p Ba rcons ~ Música dol Música del segle xx per a guitarra i percussió ~?~~~~ I JUI' C\U I Ió ~MG ....... WW\. ,~ .................... a:-...,....,uw XowLtr Jooq~~ln OBRESDE BRAUN, KRAFT, CODINA, BALADA, TURULL, MONTSALVATGE I FINK. Jordi Codina, guitarra, Xavier Joaquln, percussió. ARSHARMONICA. l CD. quest enregistrament té, com qued a clar en les notes al programa que fa el mateix Jordi Codina, un valor essencialment testimonial, bàsicament de record al malaurat Xavier Joaquín. Es tracta de la gravació feta en directe del concert ofert pels dos músics i amics al Teatre Museu Dalí de Figueres el 8 d'a bril dc 1984, i aques t fet ens permet comprendre, de passada, altres circumstàncies que envolten el producte, com ara la tria del repertori. Si bé és cert que, d'entrada, l'escolta contínuada i completa del disc pot provocar una certa sensació de monotonia per la limitació natura l de ls ins truments que hi prenen part, no ho és menys q ue les o bres escollides per al concert - també, per tant, pe r a l'enregistrame nt- a basten A una àmplia gamma de matisos que donen lloc a la varietat i, lins i tol, a un cert contrast. Un cop més, ho explica de manera clara i concisa Jordi Codina en les notes del Uibret interior del CD, en què aprofita per esbossar breument les relacions, professionals o personals, que uneixen els d iversos autors que el d isc aplega. Coincidència o no, de les d iverses o bres cm egistrades destacaríem, a pri mer cop d'ull-pel seu melodisme i atractiu-les quatre d'autor català: la Música per a Galarina de Jordi Codina; Minis, per a guitarTa sola, de Lleonard Balada; els Sons al son de Xavier Turull i, sobretot, la seductora 1/avanera en què Xavier Montsalvatge demost ra, amb pocs mitjans, la força evocadora que és capaç d'aconsegu ir. Albe rt Torrens El rastre d'Orfeu OBRES DE J. S. BACH, A. BOFILL, A. CAIMARI, X. MA· RISTANY, J. M. MESTRES QUADRENY I E. RESINA. Joan lzquierdo, flauta; Albert Mestres, recitador; Marta Fiol, soprano. REMA 12 I ARSHARMONICA. 52:40. --· J a des d'antic la relació entre música i paraula ha estat un fet prob lemàtic. Les polèmiques, existents des de la immemoríalitat del temps, va n eclosíonar nota blement e n e l momen t d'esplend or de l' humanisme italià, amb controvèrsies bizantines al voltant de la Camerata dels Bardí i el naixement del melodrama. Qui sap si per atzar o per ironia, la primera òpera que se'ns conserva porta en el títol, precisa- ment, el nom d'Orfeu: el poeta músic que en una sola persona reun ia -només e ll sap amb q uin g ra u d'esq u izofrènia- les dues a tribucions. Fent-se ressò d'aquesta tradició polèmica -i esdevenin tne, doncs, un graó més-, el scgeli Ars Hannònica publica el disc El rastre d'Orfeu, que aplega obres per a flauta (contrapunt dionisíac a l'apol-línia lira d'Orfeu) i recitador. El títol del volum, òbviament, no és Live in Catalunya COBLA PRINCIPAL D'AMSTERDAM. Dir.: Joris Vermeulen. ETCETERA. L ~e 292 4_3_ _ _ 91 i,~ii(ji.,;i!f;i PA S S A TEMPS I Música per EDUARD V. PATSI encreuada Música encre uada de gener 2009 (núm. 291) Ho ritzonta ls. 1. Multiinstrument percussiu. Gènere musica l modern. 2. Apa rell que ajuda a coordinar freqüències sonores. Trinat al pentagrama. 3. Danses irlandeses sense . Mi major. 4. Sim fon ia núm. 11. Aparell gravador i reproductor de música. 5. Inicio sense l'inici. Personatge lleig i malgirbat. Batuta. 6. Moro dolent protagonista d'òperes i operetes. Un bemoll sense cua. 7 . Faristol desplegat. Afina'ls desordenadament. Serpentó. 8. Or. Torelli , Tartimi o Toldrà. Institut Català de la Vinya (del revés). 9. Chopin ho era i per això va morir. Extrems de l'editorial musical Ricordi. Tclemann. Turina o Taverna. 10. Entrada d'àudio. Marca de teles i ràdios dels anys vuilanta. 11. De Sol o de Fa (encara que també n ' hi ha de Do). Ravel, Rodrigo o Ruera. Passat pel foc. Verticals. 1. L'Sting ho és i en McCartney també. Mil cent ro mans. 2 . Continent d'on prové gairebé tota la música pop-rock-jazz-blues-rap. Que mostra la seva uti litat. 3. Continua mostrant la seva utilita t, però espapçal. El germà de George Gershwin. Una gallina xica, tica, mica i ballarica. 4 . Ho acostumen a estar la soprano i el tenor per mo tius de guió. Pont de violí cap amunt. 5. Com més gran és el d c la pell , la timbala sona més greu. A11tonio Stradivari. Miró sense lími ts. 6. Posar nom i cognoms a una persona o a un vio lí. 7 . Ha quedat airós, però desordenat. Quatre ro ma ns. Re major. 8. Tocaria la caixa clara amb e ls bordons posats . 9 . Ricard (Vinyes, Lamote o Warger). Poc amic de l'estridènc ia sonora. 10. Arturo Tamayo, director d 'orquestra. Serpentó. Mozart, Mendelssohn o Morera. Nielsen , Nono o Nin-Culmell. 440Hz. 11. Més enllà de la bellesa, com ara un Stradivarius, la veu de la Jessie Norman o el so de la viola de gamba. Solució en el núme ro següent. sidokus.com Instruccions: Per resoldre el sidoku cal posar en cada casella una nota musical (Do. Re. Mi, Fa, Sol, La. Si), tenint eo compte que les set notes han d'aparèixer en cada columna, en cada fila i e n cada zona (una zona queda delimitada per vores FA RE SOL Sl més gruixudes) . Les notes que ja estan posades són pistes que aj uDO Sl Ml LA den a completar aquesta particular composició musica l. I encara FA hi ha una altra pista: si s'interpreten les notes que hi ha a les cascLA DO I<E SOL lles o mbrejades (en o rdre: d' esquerra a dreta i de dalt a baix) soSl FA I.A RE nen els prime rs com passos de la peça mus ical que s'indica al peu SOL LA Sl Ml DO RE FA del sidoku. RE Ml DO FA LA SOL Sl Solucions en el número següent. 44 92 Sidoku de gener 2009 (núm. 291) Sol ixent (Eduard Toldrà) <www.sidokus.com> Ària de la Suite en Re (Eduard Toldrà) concerts BARCELONA (BARCELONts) llh L'Auditori Temporada OBC. Lluís Rodríguez Salvà, piano. Dir.: Eiji Oue. Mozart. (Tercera audició). 12 h Palau Trencadís de cançons. (Concerts Familiars al Palau). 2 FEBRER 21 h Palau Trio Guat·neri. Schubert. (lbercamera. Cicle de Cambra). 3 FEBRER 20 h Liceu L'incoronazione di Poppea de Monteverdi . Dir.: Harry Bicket. 1 FEBRER 20.30 h Palau The Philadelphia Orchestra. Dir.: Ch ristoph Eschenbach. Beethoven, Printschcr, Schubert. (Palau 100). 21 h L'Auditori Temporada OBC. (Quarta audició). 4 FEBRER 20 h Liceu L'incoronazione di Poppea de Montcvcrdi. Dir.: Harry Bicket. 5 FEBRER 20 h Liceu L'incorona:ione di Poppea de Monteverdi. Dir.: Harry Bicket. 20.30h Petit Palau Hagen Quartet. Beethoven. Bartók. Mendelssohn. (Palau I00. Música de Cambra). 20 h Liceu L'incoronazione di Poppea de Monteverdi. Dir.: Harry Bicket. 21 h L'Auditori Temporada OBC. Oquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu. Tabea Zimmermann, viola. Dir.: Michael Boder. Schumann, Bartók, Lutoslawski. 19 h Palau Cobla Sant Jordi-Ciutat de Bar·celona. Dir.: Xavier Pa~ès. J. Lamote de Gr~on, Montsalvatge. Pagès. Blay, Moraleda. R. Lamote de Grrgnon. (Cobla, Cor i ansa al Palau). 19 h L'Auditori Temporada OBC. Oquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu. (Segona audició). 20 h Liceu L'incoronazione di Poppea de Montcverdi. Dir.: Harry Bicket. 8 FEBRER llh L'Auditori Temporada OBC. Oquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu. (Tercera audició). 9 FEBRER 21 h L'Auditori The Royal Philharmonic Orchestra. Viviane Ha~er, violí. Amanda forsyth, violoncel. Dir.. Pinchas Zukerman. Elga r, Bmhms, xaikovski. (lbercamera). 10 FEBRER 20 h Liceu L'incoronazione di Poppea dc Monteverdi. Dir.: Harry Bicket. 21 h Palau Joan Manuel Serrat. (Concerts del Centenari). 20 h Liceu L'incoronazione di Poppea de Monteverdi. Dir.: Harry Bicket. 21 h Palau Joan Manuel Serrat. (The Projcct). 20 h Liceu Recital Matthias Goerne, baríton. Elisabeth Leonskaia, piano. Jordi Dauder, actor. Die schone Magelone, op. 33 de Brahms. 20 h Palau Robert Heidi Tsai, clavicèmbal. Bach. 20 h Liceu L'incoronazione di Poppea dc Montcverdi. Dir.: Harry Bicket. 21 h Palau Ainhoa Arteta. soprano. Malcom Martincau, piano. (Festival del MiJ.Ienni). 21 h L'Auditori Temporada OBC. Roberto Díaz, viola. Dir.: James judd. Haydn, Penderecki, Beet hoven. 19 h Palau OSV. josep Garcia, piano. Dir.: David Giménez Carreras. Schumann. Beethoven. (Concerts Simfònics al Palau). 19 h L'Auditori Temporada OBC. (Segona audició). 20 h Lice u L'incoronazione di Poppea dc Montcvcrdi. Dir.: Hany Bickct. 10.30 h Petit Palau L'orquestra va de festa. (Concerts Familiars al Palau). llh L'Auditori Temporada OBC. (Tercera audició). 11.15 h Ate. Barcelonès Orquestra de Cambra Amics dels Clàssics. Dir.: Joan Palet i !bars. 11.30 h Palau OSV. Josep Garcia, piano. Dir.: David Giménez Carreras. Schumann, Beethoven. (Concerts Simfònics al Palau. Matinal). 6 FEBRER 7 FEBRER 11 FEBRER 12 FEBRER 13 FEBRER 14 FEBRER 15 FEBRER ~e 292 45 93 CONCERTS 12 h Petit Palau L'orquestra va de festa. (Concerts Familiars al Palau). 17 h Liceu L'incorona:ione di Poppea de Monteverdí. Dir.: Harry Bicket. 18.30 h Ate. Barcelonès Mireia Ferrer, violí. Katy Hamilton, piano. Txaikovski, Dvorak. (Associació MassiàCarbonell). 20 h Liceu Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Cor Intermezzo. Solistes vocals. Dir.: Jiri Kout. Requiem de Dvorak. 21 h Palau Orquestra de cambra Solistes dc Sofia. Mila Georgieva, violí. Dir.: Plamen Djouroff. Bach, Haydn, Mozart. (Euroconcert). 20 h Liceu Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Cor Intermezzo. Solistes vocals. Dir.: Jiri Kout. Requiem de Dvorak. 20 h Catedral Chtistoph Schoener, orgue. Mendelssohn. (L'Orgue de la Catedral de Barcelona. Euroconcert). 21 h Pala u Luis Eduardo Aute. (Festi val Barnasants). 19.30 h Petit Palau Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Jordi Arrnengol, piano. Dir.: Josep Vila i Casañas. (Cambra Coral). 20 FEBRER 21 h l 'Auditori Temporada OBC. Nikolai Lugansky, piano. Rakhmàninov, Bartók. 21 FEBRER 19 h l'Auditori Temporada OBC. (Segona audició). 22 FEBRER llh l'Auditori Temporada OBC. (Tercera audició). 18 h Palau Ensemble Mediterrain. Dohnanyi, Beethoven. (Els Diumenges al Palau). 23 FEBRER 20.30 h Palau Camerata Salzburg. Leonidas Kavakos. violí solista i director. Mozart, Haydn, Beethoven. (Palau 100). 24 FEBRER 21 h Palau Noa. Cenes and jeans. (Festival del Mil·lenni). 26 FEBRER 19.30 h Petit Palau ONCA. Toni Garcia, contrabaix. (Temporada ONCA). 21 h Palau Pablo Milanés +Xavier Baró. (Festival del Mil-lenni). 19 h Palau Cobla Principal de la Bisbal. Armand Franco, Lluís Pujals i Jordi Vilaró, tibles. Dir.: Francesc Cassú. (Cobla, Cor i Dansa al Palau). 17 FEBRER 18 FEBRER 19 FEBRER ~e 292 28 FEBRER GRANOLLERS (VALLts ORIENTAL) 15 FEBRER 19 h Teatre Auditori Orquestra dc Cambra dc Granollers. Cor de Cambra de Granollers. Dir.: Manue l Valdivieso. 28 FEBRER 22 h Teatre Auditori Compañía Nacional de Danza 2. Dir. artístic: Nacho Duato. SABADELL (VALLlS OCCIDENTAL) 25 FEBRER 21 h La Faràndula 1/ Trovatore de Verdi. Dir.: Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). 27 FEBRER 21 h La Faràndula 11 Trovatore de Verdi. Dir.: Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). TERRASSA (VALLts OCCIDENTAL) 5 FEBRER 21 h Centre Cultural OBC. Lluís Rodríguez Salvà, piano. Dir.: Eiji Oue. Mozart, Txaikovski. (Fundació Caixa Terrassa). 8 FEBRER 18 h Centre Cultural Reial Ballet de Dinamarca. (Fundació Caixa Terrassa). EL VENDRELL (BAIX PENEDU) 46 94 1 FEBRER 12 h Aud. Pau Casals Akihito Okuda, piano. Bach, Beethoven. 8 FEBRER 12 h Aud. Pau Casals Banda de Grau Professional i Grup de Percussió del Conservatori de Tarragona. 15 FEBRER 12 h Aud. Pau Casals Ferran S. Albrich, violoncel. Bach, Brotons, Cassadó. S j\igües de Barcelona Més de 140 anys, got a got Créixer significa avançar. A Aigües de Barcelona creixem des del 1867 al costat de les ciutats, compromesos amb la qualitat de vida dels ciutadans i el respecte pel medi ambient. És aixr com ens hem convertit en un grup global de referència en les activitats del cicle de l'aigua i la gestió de serveis d'interès públic. Imagina fins a on podem arribar junts. ~j\gbar PATROCINA L•ORFEÓ CATALÀ. Som Caixa Penedès, un gran equip de professionals i més de 670 oficines. T'oferim un servei amb les tecnologies més avançades i productes amb les solucions que s'adapten a les teves necessitats. Volem estar sempre molt a prop teu i reinvertir en benefici de la societat.