Revista Musical Catalana. Núm. 308 Juny 2010
Editorial: Dades significatives de l'Informe de l'SGAE del 2009 / PANORAMA Palau 100, temporada 2010-11. Proposta simfònica potent per a la nova etapa. RRMC / Ciccolini i Gatti. Propostes destacades de la temporada 2010-11 d'Ibercamera. RRMC / Ens ha deixat Francesc Taverna-Bech. Jordi Maluquer / Impromptu: Sorpresa xocant. Francesc Taverna-Bech / Salzburg. Rebost de la música i el silenci. Mercedes Conde Pons / Mikrokosmos: Una bona notícia. Pere Artís / Tangents: Divendres Sant. Jordi Maluquer / Ars Subtilior: Popularitzar o vulgaritzar? Xavier Chavarria / Apunt: Zubin Mehta no actuarà al Festival de Peralada / Del seu affm.: Sr. Francesc Taverna-Bech. Jaume Comellas / Cobla: Popular? Culta? Folk? Simfònica? Josep Pasqual / A propòsit de... Nexus piano Duo. Albert Torrens / Crítiques: Jaume Comellas, Mercedes Conde Pons, Josep Barcons, Lluís Nacenta, Lluís Trullén, Xavier Chavarria i Albert Torrens / TEMA Robert Schumnann (1810-1856). De l'obra pianística a la lírica (I) / El rerefons amorós i literari en el piano d'un gran romàntic. Albert Nieto / El Schumann menys conegut. Els oratoris i les obres escèniques. Mercedes Conde Pons / MUSICALIA Diana Damrau. La Reina de la Coloratura. Mercedes Conde Pons / Un cop d'ull... al mes de juny. War Requiem. de Britten al Liceu. Michel Bouvard al Palau. L'adéu d'Eiji Oue. Pikovaia Dama i El jugador. Mercedes Conde i Jaume Comellas / L'ombra allargada de... Gabriel Brncic. Ana Maria Dávila / Paper d'assaig. Tema amb variacions. Jordi Cornudella / Música encreuada. Eduard V. Patsi / Concerts / Revista de l'ESMUC pàgines centrals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
~VISTA En la mort de Francesc Taverna-Bech MUSIC Palau 100 i Ibercamera 1 •' d E~plOSIO .e gran Diana Damrau El reialme de la SlffifOlllSffie 'Coloratura' I amb art amb tonaettat amb cariama amb ideal• amb eomplleítlll amb ontu1iaamo amb erolllivitet amb energia amb pass ió amb compromis am b f orça am b prestigi amb eeneibilitat am b talent Componem junts el futur s aberti{ CATALUNYA -~ R.ADIO Mbor E,_ ELP.AIS ruooaciO IIMc:Sobadel C!)s f ~ Obr3 Social Fundaò ó Caixa Penedès t/ gasNat ural Fundacl6n REPJOt IIA,#Ar' invr-'lrsis ~ UAitCO I"'"''~ t ) I A tJ l~illll i ll O l fllO CATAL.\ PALAU Ot LA MOUCA 1 111111 ~ a>.,_, PALAU Ml.) SICA CATAlANA - FUNDACIÓ PUIG ' " ' I UW!dxló"búb".l" ~~ .._.. ~ euromadl endesa - ...... Gil UI' PERALADA IIWM\&1tii] U tve •I Ajuntemtnl do 8.v<elono lnothut de Cullin ABC CATALUNYA. ACERS BERGMA,AC~FRED , SA,AGROUMEN,AGUAS FDNT'<W..A YLANJARÓN, SA,AilUSlflORELLÓ,SA,AIAAl, SA, AITANA,AI.IAHÇA,AWANZ SEGUROS,AllAE BANCO PRIVADO (GRUPO CAJA MADRID), ARMAND BASI, ASCENSORS JORDÀ SA, ASSOQACIÓICOLUGI O tNGIN~S INDUSTRIALS DE CATALUN\1\, 1WiU~-MASRIEAA JOIERS, BANCO POPULAR ESPAilOL,BASSATOGILVY, CAIXA DE GIRONA, CAIXA TERRASSA, CAMBRA DE COMERÇDE BARCElONA. CANON ESPAilA, SA, CAPRABO, CAliA SUMAR llOCA, GESPA, DMENTS MOUNS, CLOS INTERIORS, Sl., COBEGI\, SA, COl:LEGI O'ENGlNYEHS DE CAMINS CANALS I PORTS - CATALUNYA, COl:LEGI DE FARMAI:tUllCS DE BARCElONA, CO MIIÀOIO, COMSA, SA, CONSORCI DE LA ZONA FRANCA DEBARCELONA, COPISA, a\tOITO YCAIJCIÓN, JOAN CURlO I MASSANA CHOCOLAT FAClORY, JOSEP DANIEL I UUISA FOR NOS, DIARI AVUI, CARLES DiAl I GÓMEZ, EL MUNOO DECATAlUNYA, EL PUNT, ERa\OS, ESTEVE, EUROFIRMSlREBAI.L TEMPORAL, EXPANSIÓN, RAMON FERRER ICANEll\, FIGUERAS tHERNAllONAl SOOING, SA, FlUIORA, MARIA FONT DE CAll UllA, FUNOAC10 JES0S SERRA, FUNDACIÓ PUIGVERT, FUNOACIÓN CUATRECASAS, G.P.O, SA GABIHET URIBE, GADE I GRUPO DEASISTENCIA YOISEAO ELEClRÓNICO, S.L., GISA, a\EMI OECONSlRUClOflS DESAACELONA I COIIAIIOUES, lG. EMPRESARIAL, S.L, I!EROROlA. flORA. lA SEDA DE BMCElONA. lABORJITORIOS AI.MIRALL, S.L, lABORATORIS Oil ECIFJARNE, lOTERIA DE CATAI.UNYA.ALBERl MALLOFRt MIOUElAUIIENTACIO GRUP, SA ,HORACI MIRAS IGINER, MRW, NATUR SYSTEII, S.L, NESll~ ESPAiiA, NISSAH MOTOR ml RICA, SA, ONA F.ll., PA LA U MUS ICA CATALA NA ONDA RAMBLA. OVIOEOTV, PORT DE BARCELONA. QUAOIS, RACe, REGAl, RENFE. REVISll\ MUSICAl CAWNIA, RICAI\00 MOUHA. SA, ROCA JUNYENT, S L, FRANCESC RUillRAll AIw.ASECA, oucuo toA S.A.C.!t E.S.A., S.G.A.E.-FUNOACIO AUTOR, SABA APARCAMENTS, SA, SAllE lOGIC CONTROl, SANO FI - AVENTIS, EMILI SARRION I AVINENT, SAYlEL SERVEIS INFORMÀTICS, SWAAR, SA, SERVEIS FUNERNIS DE SAACElONA, SA, JOSEP SlNGLA 16ARCElÓ, SONY ESPAilA, SA, OSCNI TUSQUETS BlANCA. UHICAGEHCY, UHlANO, 'MTGES BAIXAS, SA, WEUNG l l illllillll T 83 211572 14 / - - - . c at • J!i!iiiJ ;:¡ Mi!J.M·!I' RêV1STA MUSICAL 4a.ÈPOCA ANY XXVII ari NÚM. 308 EDITORIAL 5 Dades significaUves de l'Inform e de l'SGAE d el 2009 PANORAMA 7 Palau 100, temporada 2010-11. Proposia simfònica potent pet· a la n ova etapa per RRNIC 9 Ciccolini i GalU. P1·opostes des tacades d e la tem(>o•·nda 20 10- 11 d'lbet·camem perRRMC ~e 11 E ns ha d eixat Francesc Taverna-Becb per Jordi Maluquer Impromptu: Sor·pt·esa xocant per fi'rancest Tt1Verna-8ecll 12 Salzburg. Bc bost d e la música i el silen ci per Mertedes Con de Pons CONSELL EDITORIAL: Josep M. Bricall, Josep M. Busquets, Josep Caminal, Salvador Cardús, Jordi Casas, Gregori Estrada, Gabriel Ferrer, Joaquim Garrigosa, Joan Guinjoan, Carles Guinovart, Teresa Lloret. Joan Matabosch, Ramon Muntaner i Ramon Pla. CoNSELL DE DIRECCIÓ: Jaume Comellas (director), Pere Arils (editor). Llurs Millet (director musical) i Montserrat Urpi (coordinació amb I'ESMUC). DISSEHY ORIGINAL: Ferran Sendra. ASHKENAZY A LA PROPERA TEMPORADA DE PAlAU 100 MAQUETACIÓ I SECRETARIA DE REDACCIÓ: 16 18 19 COOAoiNACIÓ REDACCIÓ: Mercedes Conde Pons. Puat.ICITAT: Gestac. COL•LABOREN EN AQUEST NÚMERO: Pere Artls, Josep Barcons Palau, Xavier Chavarria, Jaume Comellas. Mercedes Conde Pons, Jordi Cornudella, Ana Maria Davila, Josep Jofré. Jordi Maluquer, Llurs Nacenta, Albert Nieto, Josep Pasqual, Eduard V. Patsi, Tamino, Francesc Taverna·Bech, Albert Terrens i Uuls Trullén. Milu·okosmos: n a bona noücia per Pere Artl.s ...................................................................................................................... .. Tangents : Divendres Sa nt per Jordi Maluquer A•·s SubUü or : Popularitzar o vulgaritzar? per Xavier Clwvarria Apunt: Zubin 'fehta 110 actuarà al Festival d e Peralad a per Tomino 15 Teresa Martlnez. Indústria, 13, pral. 2a. 08037 Barcelona. Tel.: 646 46 84 38 A/e: molist@gestac.org IMPRESSIÓ: Creacions Gràfiques Canigó, S.L. DISTRIBUCIÓ: SADE DIPÒSIT LEGAL: 8-34.432/83 ISSN: 1887-2980 14 EN lA MORT DE FRANCESC TAVERNA-BECH TEMA 20 Del seu afl'm.: Sr. Francesc Taverna-Becb per Jaum e Comellas Cobla: PopuJar? CtLita? Folli? Simfònica? per Josep PClsqual A p•·opòsit de... exus P iano Duo per Albert Torren s Cl'iliques per./. Cotne/las, Xavier Chavarria, Lluí.s 'J}·u.llt!n, Mercedes Conlle Pons, Josep 13arcons, Lluf.s Nacenla i Albert Tbrrens 27 Hobc•·t Schumann (1810- 1.856). Dc l'oba-a pia nfslica a la llríca (1) ....................................................................................................______ . __ . ______________ . __ ........................................ ., .,., 28 El •·e•·erons amorós i li terad en el piano d'un gran r·omànlic per A lbert Nieto El Schumann menys conegu L Els oratoris i l.es obres escèniques per Mercedes Concle Pon.s MUSICAL IA 32 35 Diana Dam rau. La Reina de La 'Colo.ratura' per J\lercedes Con de Pon.s ............................................................................................................... ................... ......,A:....._.Joan Mariona Carulla I Font. 1 11ombm a llar·gad a de... Gabriel Brnèié 4 per A na Maria Davila ----·································-----------------··········-········ ···········-·····-"··-······················· d'assaig. Tema amb val'iacions 43 Paper per Jordi Comudella Ulnares 1Gómez. Dlllcrolt c/Palau de la Móilca, 4-6 08003 BARcELONA Tel.: 93 295 72 28 ... Fax: 93 295 72 10 WEB: www.palaumuslca.cat Alr.: ravls~'-"mi,ISica.cat Palau de la Milslca Catllai'1ll. telèfon d'atlncl6 al cUenl: 902 44.28 82 (de clll1111 a diSSabte. de 9.30 a 21 h) Un cop d 'ulL. al mes de juny. War Requiem. d e Brillen a l Liceu. Mich el Bouvard al Palau. :Uad éu d'Eiji Oue. Pilwvaia Dama i El jugador per Mercecles Conde Pons i J. Come/las DIANA DAMRAU 44 Mllsica e ncreuada per Eduard V. Patsi 45 Con certs ..................................................................................................................................................................................... Els lllldH IUIIIcllla~ MI*M.CA- _..agiÏa!ÑiraaW6dlll_....._=• Uúlai.CATMANAnórMIIIIildlt. . . . . ... . . . .d'....,...IIO . . . ...... I-~~~ Revista de I'ESMUC, pàgines centrals -=.i.t...:O.'aclfo.IUIOIIIIIdll. u.mtnclerAppec:. 3 Paai'AIMIIIEN HEPPNER 1-13 (F01ú: AHRINIIIafU.). Simfònic Sala de Concerts CONCERT NÚM. I Do llum 18 I O 70 I O . 70 JO h PREU: de 20€ o 150€ PHILHARMONIA ORCHESTRA Nlkolal LúgaMky, p11n0 CONCERT NÚM. 2 Dollun•, 25 l O 2010 · 20 30 h PREU: de 22€ o 175€ SYMPHONIEORCHESTER DES BAYERISCHEN RUNDFUNKS Vladlmir A• hkrnuy, d~rector (Orquellr;l S~rnfbmca deia Radlochfusló de Baviera) Rakhminlnov: Voc:ol.u Raldlm1nlnov: Q'"ur/ ptr Q p1ono núm.J Rakhminlnov: Smifomn nam. J Marlu )ansoru, director titular Haydn: S•mfonia núm. 97 XoJtakóvii.X! S•mfonia núm. 9 Bccthovrn: SimfomQ núm. S CONCERT NÚM. 7 CONCERT NÚM. 6 D"""'''· 08 03 20 I I 20 JO h PREU: de 12€ o 100€ ORQUESTRA, DE CADAQUES ORFEÓ CATALÀ Soprano p(r dcternunar Pilar Vózqur<, contralt 'l'cnor per drtrrm•nar Leigh Mdrc»c, bmrhon Sir Nevi li e Man-lntr, dlreclor Dollun• 28 OJ 2011 20 JO h PREU: de 12€ o 100€ CONCERT NÚM. 3 Dolluns, 22 I I 20 I O 20 JO h PREU: de 12€ o 100€ BANDART CORDE CAMBRA DEL PAL4U DE LA MUSICA CATALAN A Klara Ek, soprano Danlda Lchne.r, meuosoprano Andrcw Kcnncdy, ttnor Matthew R06e. baix Sir CoUn Davis, duector Mozart.: Serr.natn mim. 9. •Posll•onr* Mourt: Requi<111 THE NEW LONDON CONSORT Philip Pickrn, director musical Nrll Wall ace, director d'escena Solistes vocals: Joanne Lunn, Chrlsaopher Robson, Ed Lyon, Mlchad George, entre d'altres. Artistes dd Ci.rcus Spaer London Purcdl: 1l1c Fairy Quan (La rrlna de les fades) BttthO\'tn: Sinifon/Q núm. 9 CONCERT NÚM. 8 Dolluns li 04 2011 20 JO h PREU: de 18€ o 125€ ORCHESTRE DE LA SUISSE ROMAN DE CONCERT NÚM. 11 Domorh, 17 05 20 I I 20 JO h PREU: de 12€ o 100€ DEUTSCHE KAMMERPHILHARMONIE BREMEN Frank Peter Zimmrrmann, violi Josep Pons, dlfector Benet Casablancas: "Nocturn" de 7rts tplgromcs ptr a on¡ u.,tm B<<thoven: Concert per a vlollw Re major, op. 61 Dvof4k: Sillifoma mim. 8 CONCERT NÚM. 12 Domarh J I 05 7011 20 30 h PREU: de 12€ o 100€ ORCHESTRE NATIONAL DU CAPITOLE DE TOÓULOUSE. ORFE CATALA Mtnddssohn: ~gruta de Fmgal op. 26 (ohuturu) Chopin.: Conctrtp<r Q prano núm. I Schumann: Simfot~la trúm. 4 CONCERT NÚM. 13 Do¡ou• 02 06 20 I I 20 JO PREU: de 22€ o 175€ n SAN FRANCISCO Brahms: Eln Dcutsclrcs Requiem (Un rèquiem olemany), op. 45 Mlchad Tllson 'rhoma•, director lllular ~ -_ Abona't a la música SYMPHONY Abonarn~nts: Josbua Bell, VIOlí Scmyon Bycbkov, diroctor Bruch: Conctrt per a violi núm. I Xostakóvl11: Simfon/Q núm. li, "li'.nyi90S " ORCHESTRE DE PARIS Dcnls Matouev, piano Pano Jirvl, dlroctor BcrUat.: Le Corsarrt. op. 21 (obcnura) Txaikovskl: Concert p<r a piano núm.2 Sibdiw: S•mfonia núm. 2 CONCERT NÚM. 9 Domeoes, I J 04 20 I I 20 30 h PREU: de 12€ o 100€ AMSTERDAM BAROQUE ORCHESTRA& AMSTERDAM BAROQUE CHOIR CONCERT NÚM. ID Dovendre•. l J 05 20 I! 20 JO h PREU: de 18€ o 125€ ORQUESTRA NACIONAL RUSSA Vadun Repin, violí Mlkhal1I'letnev, director Golovanov: Obertura russa, op. I 3 Prokóflev: Concert per a violi núm.2 Txaikov5ki: Simfonia núm. J "Polonesa" J. S. Bach: Pau16 ..gom sant JMn JOSEP CARRE RAS, tenor CONCERT EXTRAORDINARI DEDICAT 4lS MECENES DE LA FUNDACIO Oollun•. 04 04 20 I I 20 JO n Concert per invitació EUROPA GALANTE Fabio Biondl, violí i diroctor ). S. Bac.h: Les quatre Suites per a orquestra Concert de Nadal Mahler: Slrrifon fa rulm. 6, "'/Mgica" w=-= ... Organitu i pa.t.rodrut: Obtind ràs un 15% de descompte Preu: de 180€ a 1.403€ Venda: del 9 al 21 de juny de 20 IO ORCHESTRA CONCERT EXTRAORDINARI DE NADAL !JOU D"A&ONAMINTJ Do moll•. 71 12 20 I O 20 JO h PREU : de 20€ o 150€ Ana!lasta Kalagina, soprano Garry Magee, bariiOn 'IUgan Sokhlev, dlrec1or Comtllpalmdn:llpn ROVAL CONCERTGEBOUW Marlls Pcteracn, soprano Maart<n Engdtjeds, conttatcnor Tilman lichdi, tenor (Evaogdilta i Arles) Klous Mertens, baix Uesús I àries) Ton Koopman, dlrector Boris Bcruon ky, piano Ma.rek Jano...-.ki, dlrtctor CONCERT NÚM. S Doiluns, 17 Ol 2011 20 JO h PREU: de 18€ o 125€ CONCERT NÚM. 4 Domu•h, li Ol 20 11 · 20 30 h PREU: de 22€ o 175€ Venda d'entndes: A partir del30 de juny de 201 O lnfonnadó I venda: TeL 902442 882 Alt:. taqwU~alaumusrca cat www.palaumusu::a.cal FUNDACtÒ 11111111111111 ORFEó C AT ALA PALAU DE LA M Ú SI C A EDITORIAL a h·obada anual que els màxims dirigents de la Societat General d'Autors d'Espanya ofereixen a la seva seu barcelonina, gairebé sempre dóna oportunitat de conèixer dades interessants i percebre el sentit dels canvis que es produeixen en els vents de la indúst1ia de la cultura, atesa la representativitat que té aquesta institució. Al marge d'aspectes de base sobre el rerefons de la seva forma d'actuat~ objecte d'atacs més o menys solvents des de diferents fronts, Ja seva informació, i fins i tot els seus si lencis, èmfasis o distraccions temàtiques sempre resulten d'un gran interès. Sense entrar en detalls exhaustius, hom observa com ha desaparegut de la primera línia de preocupació el fins fa poc molt protagonista tema de la pirateria discogràfica directa, o sigui el popularment anomenat top manta. En un moment en què les noves tecnologies comporten formes molt més subtils, còmodes i barates del goig de la música enregistrada -fet molt determinant de La crisi de la indúsh·ia discogràfica-, ara els problemes es manifesten en una nova IJnia de flotació molt més complexa que està comportant fins i tot plantejaments legals molt controvertits i també en alguns casos molt contestats: són problemàtiques emergents que exigeixen tipologies noves de respostes en un d'encaixar. marc de defensa d'interessos generals molt i molt difícils En el terreny de les dades concretes observem que en el comportament dels drets generats per la música -que són el 75 %dels que aporten tots els altres sectors propis de l'SGAE-, a Catalunya hi ha un notable increment dels generats per Ja música popular - gairebé un 13 % , amb un volum de 3,2 mil ions d'euros- i disminueixen un 1,6 % els aconseguits per la música clàssica, amb uns ingressos de 427.000 euros. La diferència d'ingressos tan notables ofereix més d'una lectura, naturalment. La més elemental és el volum d'activitat i de resposta popular, i per tant de negoci, generats per cadascun dels gèneres; Ja segona, el fet que una gran part de les programacions de música clàssica no generen drets en correspondre a obres de creació reculada. Aquest component, alhora confirma l'escassa i endèmica desatenció a la música actual de les programacions concertístiques a casa nostra. Curiosament, a tot l'Estat l'evolució ha estat en sentit contrari. Han disminuït els ingressos per manifestacions de música popular (10,4 %) i ban augmentat els de música culta (5,8 %), gràcies segons que indica l' informe, ((a una major presència del repertori protegit en la programació de les orquestres simfòniques... ", ultra un altre factor de detall irrellevant. Creiem que són consideracions que no poden passar inadvertides. Dades significatives de l'Informe de l'SGAE del 2009 ~e 308 5 245 11 at\'1S ~vrat\t el i~e;--.es a (ata1u"'1a~ t'oferiM Vt\a SV~Scri~6 gratv·.-ta a ut\ ~iari o rev•tta. Fes 1a teva ~e sv~scrifci6 so1·1icitv~ et\trat\t a www.get\cat.c t/11 et\tre 1'1 i e1 t5 ~e jvt\ ¡ Vt\a SaMarreta "11\" Llegir !... }}. ens fa 1!!J 1ures PANORAMA PALAU 100, TEMPORADA 2010-11 Proposta simfònica potent per a la nova etapa La primera programació del cicle Palau 100 del que con stitueix la primera temporada de la nova etapa de gestió del Palau, ofereix una imatge potent, com ho demostren en el pla quantitatiu gu arismes tan eloqüents com 14 formacions orquestrals, un cicle especific de piano amb quatre concerts i un de música de cambra amb cinc més. I en el pla qualitatiu, la presència de grans orquestres simfòniques, entre les qu als destaquen la San Fran cisco Symphony, la Bayerischen Run dfunk s i la Royal Concertgebouw. per RRMC a temporada, tal com s'acaba d'apuntar. s'articula en tres cicles: l'orquestral i els esmentats expressament de piano i cambra, cadascun amb la seva personalitat i amb característiques pròpies. Hi destaca, òbviament, el primet~ que mostra una oferta especialment ufa nosa amb 13 orquestres, vuit de les quals són de gran format, tres de format mitjà i tres d'especialitzades. Entre les primeres emergeix clarament la presència dc la San Francisco Symphony, orquestra que actuarà sota la direcció del seu titular, Michael Tilson Thomas, amb la Simfonia número 6, "Tràgica" de Mahler. Serà l'única presència nord-americana. La resta, la conformen algunes de les més destacades del continent. La Philharmonia Orchcstra, que obrirà la temporada el 18 d'octubre, serà comandada per Vladimir Ashkenazy, en un programa dedicat totalment a Rakhmàninov que inclou el Concert per a piano número 3 amb el pianista Nikolai Lugansky -que ha actuat recentment amb I'OBC- i la Simfonia número 3. La Symphonieorchester des Bayerischen Rundfunks - Orq uestra de la Ràdio Bavaresa- actuarà am b el seu titular Mariss jansons en un programa Haydn, Xostakóvitx (Simfonia número 9) i Beethoven (Cinquena). La Royal Concertgebouw Orchestra actuarà sota la batuta de Semyon Bychkov amb el conegut violi nista Joshua Bell, que oferirà el brillant Concert per a violí dc Max Bruch. amb el plat fort de la Simfonia número I I, ''l'Any I905" de Xostakóvitx. L MICHAEL TILSON THOMAS TUGAN SOKHIEV Paavo jiirvi portarà la seva Orchcstrc de París amb el pianista Denis Matusev en un programa amb una obertura de Berlioz (Le Corsaire), el Concert per a piano número 2 de Txaikovski i la Simfonia número 2 de Sibelius. Un altre nom important entre les orquestres europees, la de la Suisse Romande, actuarà a les ordres de Marek Janowski amb el pianista Boris Berezovsky, que interpretarà el Concert mímero 1 de Chopin, que precedirà la Quarta de Schumann i serà precedit per l'obertura La gruta de Fingai. L'Orquestra acional Russa, creada a l'època de Gorbatxov, actuarà amb el seu titular i creador Mikha'•l Pletnev amb l'excel-lent violinista Vadim Repin (Concert per a violí número 2 de Prokófiev) i amb la resta de programa rormat per l'Obertura russa de Golovanov i amb la Simfonia número 3, "Polonesa" de Txaikovski. Presència de Tugan Sokhiev, un director jove de ., . gran proJeccio. ompleta el recorregut per les orquestres simfòniques de gran format, l'actuació de la Na fiona I d u Capitole de Toulouse amb l'Orfeó Català, que orerirà Ein deutsches Requiem de Johannes Brahms, que d'aquesta manera s'oferirà en dos cicles importants a Barcelona. Tugan Sokhiev. un director jove de gran projecció. serà el responsable de dur-ho a port. C 7 ---247 PANORAMA mero 2" de Tres epigrames. La Simfonia número 8 de Dvorak rematarà el con- L'autoritat dc Sir Colin Davis avala Ja jove formació BandArt -ja situats al capítol de fonnacions de fonnat mitjà-, integrada per així mateix joves instrumentistes procedents d'importants orquestres europees. I el gran aJ.licient del programa és el Requiem de Mozart amb el Cor de Cambra del Palau de Ja Música Catalana i el corresponent quartet vocal. L'Orques tra dc Cadaqués tornarà a ser dirigida pel director i gairebé pare espiritual dc la forma ció, Sir Neville Marl"iner. Amb l'Orfeó Català interpretarà la Nove11a de Beethoven. La Dcutschcs Kammerphilharmonie Bremen tanca el capítol de format mitjà umb josep Pons a l capdavant, i l'exccl·lcnt violinista Frank Peter Zimmermann, que interpretarà el Concert per a violí de Beethoven, en un programa que compta amb l'atractiu insòlit d'una obra d'un compositor català, Benet Casablancas. de qui s'oferirà "Nocturn nú- OLLI MUSTONEN Atractiu especial del cicle de piano JOSEP PONS cert. Pel que fa a conjunts especialitzats, destaca Ja versió amb dramatúrgia inclosa de l'òpera The Fairy Queen de Henry PurceU amb direcció musical de Philip Pickett i direcció escènica de Neil Wallace. Es tracta d'una coproducció de De Doolen Rotterdam i The Sage Gateshead amb la col·laboració del Circus Space London. La Passió segons sant Joan comptarà amb la versió del prestigiós conjunt Amsterdam Baroque Orchestra&Amstcrdam Bar·oque Choir que dirigirà el seu creador i un dels noms més importants en la interpretació de la música preclàssica, Ton Koopman. Finalment, l'Europa Galante que dirigeix Fabio Biondi oferirà un concert exh·aordinari fora d'abonament amb les quatre Suites per a orquestra de J. S. Bach. També tindrà lloc el tradicional Concert de Nadal protagonitzat per Josep CatTeras. RENOVACIÓ DE NOMS EN L'APARTAT DE CONJUNTS DE CAMBRA RMC 508 VIKTORIA MULLOVA OLLI MUSTONEN E 8 248 l debut al Palau del pianista finlandès Olií Mustonen constitueix un al·licient remarcable en el conjunt dels quatre concerts de piano. Amb un programa no gens convencional - presidit per obra d'Skriabin-, aquest virtuós i també director assoleix la qualitat de descoberta en un conjunt de propostes en bona part molt més conegudes. Es el cas del pianista rus Grigorij Sokolov, que serà la quarta vegada que actuï a Palau I 00; o del nord-americà Barry Douglas i, finalment. de la russa Elisabeth Leonskaja, força habitual en les programacions de casa nostra. L SABINE MEYER ' aplec de sis conjunts de cambra constitueix una aposta molt clara per aquest tipus dc formacions. Una aposta que conté elements específics, com la presència de conjunts no gens habituals a casa nostra. Es el cas del Vertavo Quartet d'Oslo, de composició totalment femenina, que porta més d'un quart de segle actuant i que oferirà el Quartet de corda de Grieg que acaba d'enregistrar amb gran èxit. La clarinetista Sabine Meyer forma part d'un trio que integra amb la soprano així mateix alemanya Juliane Bansc, ben coneguda entre nosaltres, i amb el pianista Alexander Madzar. El programa és eminentment romàntic alemany i està fonnat per obres de Lachner, Schumann, Spohr i Schumann. L'excel·lent violinista Vikloria Mullova actuarà acompanyada al clavicèmbal per Ol!avio Dantone. un reconegut especialista, en un programa barroc alemany dominat per). S. Bach i amb una incursió en Handel. L'exceJ.lent viola Tabca Zimmcrmann -que fa poc ha in1pressionat amb I10BCés part de l'Arcanto Quartell, que fonna amb el també conegut a casa nostra violoncel· lista )ean-Gui lhen Queyra, juntament amb la violinista Antje Weithaas i el també violinista Daniel Sepec. El cicle l'inaugurarà I'Hugo Wolf Quarteu, de presència més visible entre nosaltres. i el jove quartet d'origen rus i residència berlinesa que és l'Atrium String Quartet, que en el seu programa inclourà l'obra Remembrances del nostre Jordi Cervelló. PANORAMA Cicc olini i Gatti Novetats destacades de la temporada 2010-11 d'Ibercamera En un context en part repetitiu de noms importants, el debut en el cicle d'Ibercamera del director italià Daniel e Gatti, l'actuació del veteraníssim pianista Aldo Ciccolini, napolità de naixement i francès d'adopció, i el debut en el cicle del pianista cubà Jorge Luis Prats, constitueixen esdeveniments rellevants de la proposta de la temporada vinent d'aquest cicle inserit en l'àmbit del gran con certism e. per RRMC na temporada que es mou en els paràmetres quanti tatius i qualitatius semblants de l'anterior, amb un concert menys i la vertebració del cicle en dos apartals molt delimitats: el dels grans noms -individuals o formacions- i el de cambra de la mà preferentment de nous protagonistes emergents. Daniele Gatti, als seus encara no cinquanta anys d'edat const itueix un dels nombrosos representants de la gloriosa escola de direcció italiana: una escola que, salvant diferències generacionals, en aquest moment compta amb figures tan destacades com Abbado, Multi. Chailly, Luisi, Papano i ell mateix, que han succeït precedents tan il·lustres com Giulini, De Sabata i, no cal dir-ho, el gegant Toscanini. En aquests moments comparteix la direcció de l'Òpera de Zuric i de l'Orquestra Nacional de França amb la qual es presenta rà a L'Auditori el dia J 4 de març amb un programa de pes: La Simfonia número 6, ''Pastoral" de Beethoven i La consagració de la primavera. Aido Ciccolini, amb més de 80 anys d'edat és el darrer gran mestre gran del pianisme; actuarà amb la Simfònica de Viena, dirigida pel seu titular Fabio Luisi. nom que dan·erament s'ha prodigat molt entre nosaltres i que actuarà a la pròxima temporada del Liceu per partida do ble: òpera i concert. Ciccolini serà solista del Concert per a piano i orquestra número 23 de Mozart en un programa iniciat amb l'obertura de La gazza Iac/ra de Rossini i acabat amb la Simfonia número 7 de Beethoven. L'impactant sacsejada que va representar el debut en el mateix cicle del violinista armeni Serguei Khatxàtrian, tindrà U continuïtat amb la pròxima actuació en una doble presència. La primera en una plimera part en solitari i la segona acompanyada per la seva gennana Louisini en la inauguració de la temporada al Palau, amb un programa en la primera part format per Parli/es i Sonates per a violí sol de Bach, i la segona amb l'extraordinària Sonata per a violí i piano número 9. "Kreutzer" de Beethoven. La seva segona actuació serà amb la Philharmonia Orchestra interpretant el Concert per a violí nLÍmero 1 de Xostakóvitx amb la batuta del molt rellevant músic que és Dm itri Kitajenko. El programa es completa amb la brillant Simfonia número 5 dc Txaikovski. L'Orquestra Simfònica del Teatre MaJiinski toma a la temporada amb el seu titular, Valeri Gergiev, aquesta vegada amb el pianista brasiler Nelson Freire com a solista del Concert per a piano mímero 2 de Brahms. L'haurà precedit el preludi del primer acte de Parsifal i el seguirà la vistosa suite del ballet Romeu i julieta. S'han programat dos concerts simfonicocorals. El primer a cura de la Pbilharmonia de Praga dirigida per Kaspar Zehnder, amb responsabilitat coral del barceloní Cor Madrigal que comanda Mireia Barrera, que interpretarà Somni d'una nit d'estiu, en un programa totalment dedicat a Mendelssohn, que inclou I'Obertura "Les ltebrides'' i el Concert per a piano amb Benjamin Hochman. L'altre concert ofereix l'extraordinari rèquiem de Brahms, o el que és el mateix, Un rèquiem alema11y, que serà servit per una altra orquestra que repeteix. La Simfònica de Bamberg, i un altre cor del qual així mateix es va poder gaudir la temporada passada. el Cor de ens de Windsbach. La direcció és de KarJ.Friedrich Beringer. El piano té un protagonisme espe- cialment notable en el cicle. A l'esmentat Frcire. s'hi afegeixen les actuacions d'Arcadi Volodos. que actuarà en solitari, i de Till Fellner, tma presència insistida a la temporada -actuarà en el cicle dc I'OBC-, que ho farà amb l'Or· questra de Cambra de Munic, dirigida per Alexander Liebreich, amb la interpretació del Concert per a piano mímero 12, K 414 de Mozart i del Concert per a piano flob. XVlll:J 1 de Haydn en un programa totalment austríac -intèrpret i compositors-, completat per sengles composicions més de Haydn i Mozart. Però en tot cas, el gran esdeveniment pianístic de la temporada d'lbercamcra, tal com s'ha apuntat, és sens dubte el dc· but a casa nostra del pianista cubà Ior· ge Luis Prats. Guanyador l'any 1977 del Premi Marguerite Long per rara unanimitat del jurat. la seva carrera, massa amagada. tanmateix l'ha convertit en un pianista d'excepció. El programa se centra en Goyescas de Granados i comprèn també obres d'Albéniz, Ravel i Fariñas. L'apartat dc cambra l'obrirà l'actuació dc la jove pianista Khatia Buniatish· vii i, que oferirà un programa Liszt. Brahms, Chopin, Stravinsky, i el continuarà el Cuarteto Quiroga, un conjunt molt jove que ha acumulat importants distincions internacionals i èxits en els seus concerts. Interpretarà Aniaga, Boccherini i Schumann. Finalment, l'Artemis Quartet se les haurà amb tres quartets de Beethoven. 9 249 Pia no Sala de Concerts ELISABETH LEONSKAJA, piano GRIGORIJ SOKOLOV, O LLI MUSTONEN, piano Schubert: Fantasia Wanderer. BARRY DOUGLAS, en Do major. D. 760, op. 15 i sonates per determinar piano Programa per determinar piano Field: Nocwm núm. I, er1 Mi bemoll major Schumann: Sonata en Fa sostingut menor Chopin: Nocturn núm. 17, en Mi bemoll major. op. 55 núm. 2 Chopin: Sonata mím. 3, en Si menor. op. 58 Tx.a ikovski: Les estacions, op. 37a Chedrin: Cinc preludis Skriabin: Onu preludis, op. 13 i 16 Skriabin: Sonata mím. 10, op. 70 Skciabin: Vers In flam me, op. 72 Abona't a la música Obtindràs un 15% de descompte Abonament&: Preu: de41Ea17()( Venda: dtl9al21 dt¡unyde 2010 Venda d'entr.ad<$: A p31'Urdd 30de juny de 2010 Organlw i palrOdna: FUNDACIÓ ln!ormadó 1venda: Td 902 442 882 Alt: taqwU~alaumuslca eat www.palaumu.soca.cat 11111111111111 OR.FEÓ CATALÀ PALAU DE LA MÜSICA Ens ha deixat Francesc Taverna-Bech per JORDI MALUQUER E n el darrer dels seus articles a l'RMC, en Francesc Taverna deia que un compositor pot sentir-se ben pagat, "ja que sempre et sents amo i senyor de la teva obra, pots fer la teva sense que es noti i ets lliure com un ocell". Aquesta llibertat també la va exercir en el missatge que va enviar als amics abans de l'estrena del seu Caprici, concert per a piano i vents que li va estrenar la Banda Municipal de Barcelona el24 del passat gener. En una Uarga desctipció imagina un món idiHic que xoca amb la realitat i ultra uns exemples literaris, la concreta en els fets de no haver obtingut Ja plena autonomia, ni la confirmació de l'Estatut, ni els recursos necessaris per tirar endavant el país, de la proliferació dels desacords polítics, de les reformes esbojarrades que esventren carrers i ensorren túnels. "D'alguna manera el Caprici que s'estrena va ésser compost pensant en aquestes i moltes altres reflexions i idees" i signava amb el seu humor àcid com a "Pac Tavernók, el compositor invisible o bé defenestrat". I d'aquesta estrena tots els amics conservem la imatge radiant perquè havien tocat la seva música, d'un home molt irònic però amb el pessimisme instal·lat. Un fill seu, en Miquel, ens recordava en la cerimònia fúnebre que des que tenia us de raó havia sentit que quan li preguntaven al seu pare: "Com estàs o com va?", sempre responia: "Malament." I una frase il·lustrativa per reblar-ho és la que havia esc1it: "la vida va com ha d'a- nar i no pot anar d'altra manera." Aquest traç de caràcter pot if.lustrar una mica alguns aspectes de les lluites interiors del personatge, amable i transparent, d'una banda, però que amagava un caràcter molt fort quan tenia el rampell. Amics des dels vint anys, havíem recorregut plegats les peripècies vitals i els esdeveniments musicals i artístics de més de mig segle. La seva música, realment, h·ansparentava el món que ens envoltava. A poc a poc, amb vaciJ.lacions, va anar construint una obra prou extensa. Motivat per les 3 B -Bach, Beethoven i Bartók-, una de les primeres obres que va donar a conèixer va ser la Suite catalana, en què recollia danses populars que no havien tingut tractament pianístic, com si volgués completar l'obra iniciada per Mompou. Després, en les seves noces, uns amics vam demanar a la Coral Càrmina, que aleshores dirigia Jordi Casas, si la volia interpretar. A mi em va semblar profunda, com un clam, precursora d'un Arvo Pfut que és més o menys de la mateixa generació. Ningú no ha tingut interès a reposar-la. El Calidoscopi I, que va ser un salt a ]'abstracció respecte de l'obra pianistica anterior, escoltat ara, manté el seu interès. Camins somorts és una altra obra per a piano remarcable de la qual el compositor Josep Lluís Guzman fa w1a anàlisi exhaustiva en la segona part de la biografia de Francesc Taverna publicada a la "Col·lecció de Compositors Catalans" que va editar la Generalitat. Hi h·oba una recerca fina i "aquesta finesa pertany a un jardí interior que sovint no es manifesta amb cap contundència: no vol pas imposar res, a nosaltres auditors i intèrprets, sinó més aviat convidar-nos-hi". La seva vessant coral és també aconseguida i, en música de cambra té dues joies: Proses disperses, rapsòdia concertant per a violí i cordes, i Solituds, en què el violoncel, que és la veu del compositor, dialoga amb l'orquestra de corda, que és el món exterior. Tres obres simfòniques que són gavadals de sensibilitat i que per a mi no han trobat encara un director prou implicat per extreure'n totes les possibilitats són: Les nits, que probablement tomarà a tocar I'OBC la propera tardm~ Estampes i Abstraccions. Estava encara treballant una simfonia i tenia mig enllestida una cantata sobre text de Lluís Serralúma, Barcelona 1714, que incomprensiblement no va ser acollida per unes instàncies polítiques que mentre rescaten la ciutat d'aquella època enterrada al Born, no volen ressuscitar l'esperit que es va oposar al duc de Be1wick. IMPROMPTU Taverna va voler, en la professió, unir el cognom patern, Taverna, amb el matem Bech i ho va solucionar amb un guionet. A més de reivindicar la seva mare, retia homenatge a la seva tia, la pintora Lola Bech, que va inspirar amb els seus olis moltes partitures seves. La seva música és un tot articulat on una peça s'implica en l'altra. O bé es reescriu tenint en compte una versió anterior per a un altre instrument. O una sèrie de motius es repeteixen. O una obra cita l'altra i moltes vegades amb una cançó popular de fons, sovint la que també captivava Mom pou, La filla del marxant. La seva música sol néixer de l'evocació, com en De les fires i els vaixells, en què recordava quan, de nen, acompanyava, de nit, el seu pare a veure salpar els vaixells h·ansatlàntics plens de gent per l'emoció que copsava en els comiats. Amb aquesta actitud, claredat i innocència, la seva obra perdurarà segur molt més enUà dels que som simples consumidors de cultura. El dia del comiat, a l'església, es van tocar, per iniciativa de la seva muller Pietat Homs, dues obres: una dansa, per a guitarra, que desgranava David Sanz i que era com si el compositor ens parlés a cau d'orella. t.: altra, de flauta sola, tocada per Peter Bacchus ens anticipà amb les seves refilades aquest "lliure com un ocell" que hem llegit uns dies més tard. Sorpresa xocant per FRANCESC TAVERNA-BECH ra pels volts de l'inici dels anys cinquanta quan a Tossa de Mar es va produir l'esclat del turisme, gents de més enllà dels Pirineus venien a la recerca del sol, de l'alcohol i també de joves i no tan joves pescadors. En aquesta petita i encisadora població de la Costa Brava, hi tenia casa el violinista tarragoní Antoni Brosa, professor del p restigiós Royal College de Londres. A vegades aquests dies de vacances els havia d'interrompre per fer un concert en algun dels festivals europeus. En un d'aquests, hi interpretà el Concert per a violí de Txaikovski amb l'Orquestra de la BBC, de la qual era el mesh·e concertino ... A la tomada va portar un LP amb l'enregistrament de la seva actuació. Tots els amics li vam demanar d'escoltar aquest disc. Eren aquells temps difícils, per no dir impossibles, per trobar un aparell reproductor d'LP i la solució va ésser sol·licitar a un dels bars que hi havia al passeig de davant la Mar Gran, que un matí ens posés el Concert d'en Brosa al seu tocadiscs. Allí ens vam reunir tots els qui freqüentàvem el cercle d'Antoni Brosa i allí sense clificultat vam poder gaudir d'una interpretació brillant d'ell d'aquesta tan coneguda pàgina concertant. Durant l'audició va passar pel bar un matrimoni anglès que, mirant encuriosit la insòlita concurrència, va quedar-se per seguir l'audició. Antoni Brosa, amb el seu aspecte d'home bon vivant i amb la pell enfosquida pel sol estiuenc, seia en un tamboret al costat de la barra i en acabar el concert, el matrimoni, prenent-lo potser per un cambrer, li va preguntar amb signes quin era aqueU meravellós solista i Brosa, en correcte anglès (vivia a Londres des de l'esclat de la Guerra de 1914!), els va contestar: "jo en sóc l'intèrpret... " La cara que va fer la parella era tota una estranya barreja d'incredulitat i sorpresa de trobar-se davant d'un suposat pescador que parlava correctament l'anglès i que, a la vegada, era un violinista virtuós i professor en una institució anglesa de tant de prestigi com el Royal College... Aquest és el darrer Impromptu que Francesc Taverna-Bech ens va deixar escrit. E 11 251 Salzburg Rebost de la música i el silenci per MERCEDES CONDE PONS ot semblar un tòpic, però Salzburg és una ciutat on sembla que el temps s'hagi aturat. Una ciutat on el ritme dc vida, de fet. permet moments en què el temps deixa d'existir instantàniament per crear instants d'eternitat. Potser és el paisatge idíl·lic: els Alps com a teló de fons que des de qualsevol racó dc la ciutat et vigilen i et protegeixen; Ics places desproporcionadament grans (a la italiana) per a una ciutat de dimensions reduïdes, els edificis barrocs i blancs, purs; els jardins curosament retallats. sense ostentació però amb delicadesa: els cementiris -acollidors malgrat la representació fàtua de la finitud-; la fortalesa - també blanca- al capdamunt dc la muntanya on s'encasta el Grosses Festpielhaus; el riu Salzach, pausat, fluid, generós. El silenci, a Salzburg, és tan present com ho és la música. I allà és on es pot prendre consciència de la seva importància, per a la vida, i per a la música. Malgrat que durant Setmana Santa Salzburg sigui un bullici dc turistes i Mozart un titella al voltant del qual gira una excusa mercantil, a Salzburg ell no és el centre d'atenció. ni molt menys l'únic atractiu de la ciutat. Ni tan sols l'ombra de Herbert von Karajan. creador del Festival de Pasqua de Salzburg, pol encobrir l'encant d'una ciutat que viu la música amb autenticitat de cor, portes enfora del que implica el mausoleu oficial de la música. el ja esmentat Grosses Festpielhaus. Només el nom de Salzburg ja transporta el visitant a una altra època. L'ombra de la història es cenyeix implacable sobre el caminant. Al là es condensen en pocs quilòmetres quadrats -i sota l'aparença d'un poble gran- tants símbols referencials de la història i l'art occidental! La casa on va néixer Mozart -on es descobreix la petitesa d'un home de memòria inmortal-; la casa on va viure Stefan Zweig al capdamunt de la muntanya dels monjos -encara hi ha un P 12 252 vell frare que baixa cada dia l'empinada escala des del monestir per recollir l'almoina i parlar amb els parroquians que el reben amb veneració-; l'hotel Sacher -on es respira el luxe d'una ciutat que sembla ancorada en una època daurada-; la humil tomba de Leopold Mozart al Cementiri de Sant Pere; la catedral dc Salzburg amb els seus cinc orgues -quatre dels quals, bessons, situats al creuer de la basílica- conservats gràcies a estar emmagatzemats en el moment en què la catedral va patir un bombardeig durant la Segona Guerra Mundial i un al servei del qual va estar un jove Mozart; el Palau i Jardins de Mirabel, construïts pel príncep arquebisbe de Salzburg Wolf Dietrich van Raitenau com a residència per a la seva amant, amb la qual va tenir fins a quinze fills, i responsable de l'esplendor arquitectònic de la ciutat dc Salzburg; la petita casa dc fusta al costat del Mozarteum on Mozart va acabar de compondre - tancat per I'empresali Schikaneder- La jlattta màgica. En ri, les garlandes i els ous de Pasqua que adornen la ciutat, les famílies vestides amb els vestits típics salzburguesos. les tertúlies inteHectuals al Café Tomasclli, els serveis religiosos de manifest fervor i amb una presència musical envejable: el diumenge de Pasqua l'esglés ia dels franciscans acollia una missa solemne en què s'interpretava la Missa de Gloria de Puccini. Tot un inacabable seguit d'impressions recollides que donen sentit a un dels esdeveniments més potents del món musical a nivell internacional: el Festival de Pasqua de Salzburg. fundat per Herbe11 von Karajan l'any 1967 i que té com aamfitrió d'honor la prestigiosa Orquestra Filharmònica dc Berlín. Enguany el programa era especia lment significatiu, d'acord amb les dates que acu ll aquest memorable festival. El Requiem de Verdi, dirigit per Mruiss jansons, va ser una cxpetiència sublim, per l'extraordinària amalgama sonora d'una orquestra en estat de gràcia. un cor (el de la Ràdio Bavaresa) de so empastat i energia desbordant i uns solistes de primera fila, especialment la soprano Krassimira Stoyanova i el tenor jonas Kaufmann: tots dos amb veus de somni i condicions immillorables per a la música de Verdi. Va ser una magnífica sorpresa, per la innovadora proposta suggerida, la presentació de la Passió segons sant Mateu de Bach, en una versió dramatitzada per un dels enfants terribles de l'escena, Peter Sellars. Aquest va demostrar una gran inteHigència dramàtica en una versió molt austera però de gran profunditat de la narració de la passió de Jesucrist. EI protagonisme de l'Evangelista -Mark Padmore va commoure com no s'havia conegut mai en aquest rol- permetia elredescobriment dels evangelis i, també, de la música de Bach. La humanitat de Crist, aquesta humanitat tan divina és, en realitat, l'autèntic misteri de la música de Bach. I els solistes. representants dels testimonis de la Passió, van arrodonir el missatge de les seves à1ies amb interpretacions de gran solidesa: Camilla Tilling (embarassadíssima), Magdalena Kozcnií, Thomas Quasthoff, Topi Lehtipuu i Chrislian Gerhaher -un Jesús evocat en el record més que en la presènciaembolcallaven, junt amb el dinàmic cor~ una recreació simbòlica i carregada de significació d'un dels grans moments històrics de Ja civilització occidental. imon Rattle és un comunicador nat. Ho va demostrar tant en la Passió com en la Simfonia fantàstica de Berlioz, la qual, no apcl·lant a la profunditat dc l'esperit, sonava brillant i aguditzava l'atenció. Ligeli. amb els espect-res d'encanteri de Ics Atmosphères i Le grand macabre, la gran fantotxada magistral a càrrec dc l'encisadora Barbara Hannigan, van completar el concert simfònic, previ al -suposadament- gran esdeveniment que és sempre la representació operística. Wagner va quedar petit, al costat de tanta magnificència. Una versió cscènicament deslluïda no va desacreditar, però, una Anne Sofie Von Otter molt commovedora com a Walt rautc. Hagen va trobar en el baríton Mikhaïl Petr·enko una redefinició de la seva essència; darrere l'odi inherent de la seva condició s'intuïa un instint d'autodestrucció aclapa rador. La parquedat de mitjans deixava traslluir la grandesa dels artistes. I tot i que Stefan Vinke va ser un Siegfried discret, la Brünnhilde dc Katarina Dalayman va ser de molts quirats. mentre que Gerd Grochowski, havent avisat d'un important refredat, va demostrar on està Ja línia entre l'a rtista professional i el poc compromès, ll uitant contra la impertinent nuctuació d'un nas indomable. Testimoni participatiu del festival era també el jove joaquín Riquelme, debutant com a viola a la rejovenida Filharmònjca de Berlín, que traspua talent i entusiasme per tots els porus. Això bé s'havia de notar a l'ambient; en dono fe. S 30è FESTIVAL de MÚSIQUES de TORROELLA de MONTGRÍ 1*Divendres 30 de juliol, 22 h, Església RAQUELANDUEZA, soprano MAIITA INFANTEÏÍ mezzosoprano LLU IS VILAMAJ , tenor PAU BDRDAS,baix ACADtMIA 1750 FARRAN JAMES. concertino J. S Bach: CantatAJesuderdumelneSeele BWV78 / Cantata/ell habe ge1111g BWV 821Cantata WacMI aul, 1!111 uns die SUmme BWV 140 2 Dlsubte 31de juliol, 22 h, Església Accademia Bizanllna Stelano Montanarl, violi Sandrine Pi au, soprano ouavlo Danlone, clavicèmbal, 01gue1 direcció Vlvaldl: In 1utot2 íustJs$it7m ne RV 6261SlmiOtN en sl menor RV 169. •Al Sanlo Sepolctoo I Lauda/e puetiOotni/IJmRV 601/ COMMipera VIOliorgue RV 541 1Concert per~ VIOIIRV 286, • l'w r¡ solemitl dí Sanlcnnzo. 3 Dilluns 2 d'agost, 22 h, Església Accademia Bizanllna Stelano Montanari, vk¡ll Marco Frezzalo, violoncel OUavio Dantone, orgue Idirecció Hlndei:Ccncerrmim.l peraOfQUI!Iorq¡¡esrra,op,4 I Concerto grosso núm. ! , op. 6/ Concert núm.3per aorgue I O<questra. op. 41Concerto grosso mim 4, op. 61 Conctrrnúm. 4 pera orgue /orques/ra, op. 4/ Concerlo grosso núm. 7, op. 6 4* Dimarts 3 d'agost, 22 h, Esglósla Cor lleder Càmera Marta Malhéu, soprano Mireia Pinló, mezzosoprano David Alegre!, tenor Enric Martinez-Castlgnanl,baríton Josep Surilyac 1David Male~ plano aqua1re mans Xavier Pastrana, director Schumann: Spanlsche Llebeslieder, op. 138 f Dni/ Gedich:e.op. 29f Brahms:~ (Ni/JB), op,52 Del 30 de juliol al 20 d'agost de 201 O www.festivaldetorroella.com Membre de l'Associació Europea de Festivals Declarat Festival Estratègic per la Generalitat de Catalunya 7 Diumenge 8 d'agost. 22 h. Església Sarband Modern Slring Quartet Judilh Haug, projeccions Vladlmlr lvanoll,director Divendres 13 d'agost, 22 h, Església Aoleaoroa Baroque Vlvaldc S'ssM'Jiesperal'iolollcell babrooniWl!l, op, t4 Pa$$16ér.!b segons Jo/Jann SebastlanBach CONCERT A VERGES 8 Dimarts 10 d'agost, 22 h, Esglesla Dissabte 14 d'agost, 22 h, E.sglésla Értc le Sage, plano Aoteaoroa Baroque Baga/eNes, op. 126 1 Schumann: ~. op 6 / Albert Glllnonrt Obla Beet~oven: eslrerll per apj¡no I QIWIIINIIS (homenllge I MW Curda)' (Sdurmann:Ciml...,,op 9 Dijous 12 d'agost, 22 h, Esg16sla Renaud Capuçon, vlolf G6rard Cau sd, viola Gautler Capuçon, violoncel J. S. Bec b: Varlilclons Go/dbefp, 8\W 988 (versió per atrio de c~s de Omltrl SrtkOvetsky) 10 Diumenge 16 d'agost, 22 h, Església Rudolf Buchblnder, plano Beethoven: Sonata Pfr a plano. op. 2, nQm. 3 f So11ata, op 53, •Waldstoln• f Schumann: Esllldls Slmlón/cs, op. 1S 11 Dlmarls17 d'agost, 22 h, Esglhla Amadeus Chambar Orcheslra Agnleczsca Dulczmal, direcció Alenlo Bax,plano zw a Srymenowskl: WUdiI Chopin: Concert núm. piAno /~NqUestrJ, op. 21 (ve<$10 per 1 Ofqueslrll de cordes) f Munorgskl: Owdres lluna expos/ctd (Versió per aorquwade cordes)l l<11ar:Orlwa 5*Dimecres 4 d'agost, 22 h, Esglbla Acadèmia1750 Josep Domènech, oboè Cartes Crist6bal, fagot Deborah York, soprano Gemma Coma-Alabert, mezzosoprano Stelano Demichell, dlreccló Vinili: Cooca!perao!IOè. awd!slbllr r:oDII RV 545 I . - fñedridl flsdl: Cmaltl per a as lates ~ 11)$~11)$~/bllri:ODIII ..... Hry Rellei:Les61mrú/ ....,.. SllbatMalM 12 Dimecres 18 d'agost. 22 h, Església Ronald Braullgam, plano BHilloven: &lnlfl nom 15. op. 28. •PastMI- I SONI.I nU-n a. op 13. •PaM1b•/ScrW IÚII. 2ti. OCI 81 , •les AdieUxo I Sonall /Un. 23. op. 57. •AOCiassiCINII• 13 Dljous19 d'agost. 22 h. Església Joaquln AchOCirro, plano 6* Divendres 6 d'agos~ 22 h, Església Tasto Solo Gulllermo Pérez, organetto I direcció musical David Marcé I Arnau Nadal, actors Laura Pujolàs,actriu August Viladamat, íl-lumlnació Joana Glol, vestuari Rosa lluch, assessorament històric Joan Solana, text Idirecció escènica Anònims: ConductusG/orlosB ma Iris Deli Conducws Ad honorem summl patris I Conductus Sancrus. Ad honorem Vitglnls /lstanpíNa/sabetlina f Balada Adieu vous di/ Klrle /esu parce ell AQIIUS·dell Al'e Reg!JlB ce/Ofllm I Juste Judex I Ovirgo sp/endens I J. de Senleches: La harpe de m~IOdie I J. R. Trebor: En seumeiJJant Schumann: II<Mifla nUm.r I Fanrasla, op.17 f Chopin: 8IIUfOII f Nocturn. op. 15, núm 2 f Nocrum. op. Pòstum/ Scherzo llllm. 3/ 2 'hlsos per deltnnllllf f Gran Polonesa 14 Divendres 20 d'agost, 22 h, Elg16sla Maria Bayo, soprano Maclef Plkulskl, plano Cançons de Beethoven, Mozart. S<:hubert. Mompou. Car1os Guas1av1no1Emesto locuona. ·------------------------Els contorts 1, 4. 5 I 6 son produccions del Feslival de Musiques de Torroella de Monlgrl Vlvaldl: S's SOOiles per' liolonc:el/111«CIJt1lhl, op , . Dos cicles musicals mantindran viva l'activitat durant Una bona notícia per PERE A RTfS ntre els diversos museus que hi ha al nostre país, n'existeix un de molt singular: el monogràfic dedicat a Pau Casals, ubicat a l'antiga torre d'estiueig del meslre, reconvertida en museu, situada al barri marítim del VendreU, Sant Salvador, tocant a la platja. El darrer curs hi han passat prop de vint mil nens i adolescents, per als quals la visita haurà significat l'inici o l'aprofundiment de la coneixença del mestre i per als quals serà un important punt de referència en la seva vocació i un exemple de tenacitat i rigor en els seus estudis. El museu és gestionat per la Fundació Pau Casals presidida per la viuda del mestre. Però la tasca de la Fundació no s'acaba aquí, sinó que manté una estreta col·laboració amb l'Auditori (que programa sèries de concerts durant tot l'any), atorga beques per a joves violoncel·listes, difon llibres i discos d'aquell català universal que en proclamà la condició a l'ONU amb la cèlebre frase "jo sóc català" que es pot escoltar en el vídeo que es projecta al fi. nal de la visita i que sempre va considerar la seva condició d'artista supeditada a la d'ésser humà. amb totes les seves responsabilitats que comporta. Ben cert: al món hi ha molts museus amb apartats dedicats a la música i a Casals (que va ser el millor violoncel·lista del seu temps i el qui en revolucionà la tècnica). però cap com aquest el tracta tan exhaustivament. Per això aquest museu situat al poblet on va néixer és un punt de pelegrinatge per a tothom que sen t amor per la cultura i especialment per la música. Ara, a més. la Fundació ha nomenat un nou director que ha presentat un pla de rellançament amb un munt de projectes que esdevindran realitat i faran que amb la totalitat i qualitat museogràfica existent tan curosament vetllada, difondrà la figura dc Casals per tot Catalunya. En una època com la nostra tan marcada per la frivolitat, el que acabo d'explicar em sembla una molt bona notícia, que demostTa q ue la Fundació Pau Casals acompleix la missió per la qual fou fundada. Els catalans ens hauríem d'enorgullir no solament de tenir una figura com Pau Casals, sinó de disposar d'un museu dedicat a donar a conèixer la seva obra de forma completa, tant gràficament com sonorament i amb imatges. E ~e 308 14 254 el mes d'agost al Palau E l Palau de la Música Catalana tindrà les portes obertes a l'activitat musical el pròxim mes d'agost mitjançant dues programacions de característiques diverses. La primera és el cicle titulat Palau30', que es desenrotllarà a la Sala de Cambra, i el segon serà el Palounge, que s'ubicarà a la Plaça del Palau en sessionS nocturnes a partir de les nou FRANCESC BORRULL I LAURA SI MÓ del vespre. Palau30' es coprodueix amb la Fundació Mas i Mas i adopta la fórmula instaurada en el seu dia per aquest ens de concerts de petit format, tant pel que fa a la durada (mitja hora) dels concerts, que es repeteixen tres vegades a partir de dos quarts de set, com pel que es refereix a Ics f01macions. En total seran gairebé noranta conce rts que s'escamparan al llarg de tot el mes, amb una gran varietat dc gèneres: des dels de tall més popular a música clàssica, passant pe r jazz, fado, llamenc, Cançó, etcètera. La gran majoria d'intèrprets són catalans i es mostren sobretot en duos instrumentals i de veu amb acompanyament. Entre altres noms coneguts, hi intervindran els pianistes de jazz Francesc Borrull-amb la cantant Laura Simó-, la mezzosoprano Claudia Schneider amb el pianista Alfredo Armera, el duo format pel saxo Llibert Fortuny i el pianista Manel Camp, Ignasi Terraza, Névoa, etcètera. Pel que fa a Palounge, és un cicle del qual els espectadors podran gaudir a l'aire lliure, a la Plaça del Palau, prenent consumicions. Comptant amb la direcció artística del Taller de Músics, cada dia de la setmana serà dedicada a un gènere diferent que es corresponen a aquests títols i ordre: Dilluns cubans, Dimarts de tango, Dimecres d'autor, Dijous de rumba, Divendres brasilers i Diumenges cèltics. Catalunya i Hongria juntes en el Festival de Música Contemporània de Tarragona L a primera edició del Festival Jnternacional de Música Contemporània de Tarragona, titulat Avui:Música, estableix un pont entre Hongria i Catalunya, representades per Joan Guinjoan, president honorífic del Festival, i per Gyorgy Kurtag, un dels exponents més importants de la música magiar del segle xx. El cicle comprendrà tres concerts. En el primer actuarà el conjunt anglès Brodsky Quartet en un programa format per obres de javier Alvarez, Mario La vista, Kurtag, Golijov, Guinjoan i Bartók. El segon concert serà a cura del pianista hongarès Andras Kemenes, deixeble, entre d'altres, de Kurtag, que oferirà un programa integrat per una composició d'aquest mateix autor i per dues de Béla Bartók. El darrer concert serà a càrrec del conjunt portuguès Drumming-Grupo de Percussao amb direcció de Miquel Bernat i la col·laboració del contrabaixista Edicson Ruiz. lnterpretarà un programa format per obres d 'Agustí Charles, Kurtag, Matthias Ockert, Agustí Fernandez, Efrain Oscher i Luis Antunes Pe na. L'obra del manresà Agustí Charlcs lnner games és estrena del Festiva l. Dos dies abans de la cloenda, el 28 de juny, es llegirà el veredicte del XVII Premi lntcrnacional de Composició Ciutat dc Tarragona, acte en el curs del qual se celebrarà un col· loqui sobre el tema: "Una mirada al nou calidoscopi sonor", amb la participació dels compositors Eduard Resina, Jean Pierre Dupuy, Vincent Poulet i josé María Sancbez Verdú. El Festival també inclou dues trobades amb compositors, amb el títol d'"Eis compositors a prop", que seran dirigides per josé Luis Téllez; els convidats seran joan Guinjoan i, conjuntament, Agustí Chades i Luis Ant unes Pena. ARS SUBTILIOR APUNT Zubin Mehta no actuarà al Festival Castell de Peralada i tampoc Joan Pons, ni Isabel Rey, ni Cario Colombara, ni el Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana, ni l'Orfeó Català, ni Pablo Gonzalez, ni l'OBC, ni Stefano Palatchi, ni l'Orquestra de la Comunitat Valenciana, ni el Béjart Ballet Lausanne, ni el Ballet Víctor Ulla te. Això és, almenys, el que es pot deduir de la informació que va oferir una emissora de ràdio barcelonina de la presentació de l'esmentat Festival. Segons aquesta emissora, pel luxós recinte empordanès aquest estiu només actuaran Norah }ones, Joan Manuel Serrat, Paco de Lucía, Jorge Drexler i Miguel Bosó. De la resta, no se'n deia res, pràcticament ni de passada per la lletra, o veu, menuda. Ni tan sols de Carles Santes, que sempre és un candidat al tit ular, però en aquest cas, ai las, actua amb cobla, i ja se sap ... A part de constituir una forma de desinformar més que evident, mostra fins a quin punt la culturització -i no cal dir la sensibilitat- de determinats professionals de la informació és esbiaixada. Aquesta mateixa emissora, en el mateix espai informatiu, pocs dies després detallava fins al més lleu sospir tots els gestos, moviments i expressions del traspassat Michael Jackson en un Tamino videoclip. rés que no hj ha res a fer. N José Luis Basso dirigirà cinc anys més el Cor del Liceu ls bons resultats aconseguits al capdavant del Cor del Gran Teatre del Liceu han afavorit el perllongament del contracte de José Luis Basso, en principi fins a la temporada 2013-14, amb possibilitats d'ampliació fins a la 2015-16. Alhora, continuarà formant part del Consell d'Assessorament Artístic del teatre barceloní. El contracte va ser signat pel mateix Basso i pel director general del Liceu, josep Lluís Marco. Conscient de la tasca realitzada per Basso amb el Cor del Liceu, hom no ha volgut perdre l'oportunitat de continuar comptant amb un professional de la seva vàlua, que ha aconseguit donar un nou relleu i impuls qualitatiu a la fom1ació. E I TANGENTS Divendres Sant per JORDI MALUQUER m va passar, després de molts anys, que el Divendres Sant era a casa sense cap compromís, cap concert, cap cerimòrua religiosa a prop i vaig decidir dedicar la tarda a fruir de la música assossegadament, sense l'atabalament que sovint produeix l'obligació de fer una crítica, i vaig escollir la música de dos compositors catalans. L'experiència va ser enriquidora en detectar profunditats que en una primera audjció no havia apreciat prou. El primer disc va ser un LP de 1970, la Passío fesu-Chrístí de Josep Soler. Amb una gran austeritat instrumental: orgue, clave, violoncel i viola i dos solistes d'excepció: M. Carme Bustamante com a Evangelista narrador i el baríton Francesc Chico com a Jesús. Tots amb la direcció de Ros Marbà. La Passió és una aventura espiritual, un endinsament en una atmosfera ascètica i no sé si mística. Tot tenint present la intenció de fons expressada pel compositor que entén Crist també com a símbol de "totes aquelles morts que anteriors o posteriors a Ja d'Ell. continuen l'evidència de la intolerància humana". En el mateix disc hi ha uns motets i un postludi sobre textos de Rilke. Precisament un d'aquests, Pietà, ha estat enregistrat amb altres fragments de Das Marien-Leben en un disc de Columna, cantats per Elena Gragcra. L'altra obra escoltada, després de la intensitat quasi feridora per les retlcxjons que suscita l'obra de Soler, va ser quasi una meditació sobre la natura de les formes essencials. Formes per a una exposició, de Jordi Cervelló, es titula una suite de quasi 32 minuts per a orquestra simfònica. L'enr·egistrament, difós per l'Obra Social de la Cajxa, conté ni més ni menys que un escrit introductori de Francesc Tavema-Bech. Vaig sentir, del disc. ducs obres més, una de les quals Lux el Umbra, també profunda i impressionant. Tot plegat obres magnífiques del segle xx i aportacions de gran nivell d'ambdós compositors. E Popularit zar o vulgaritzar? per XAVIER CHAVARRIA ..... concert de Diego Ares. Hi deixarà sentir el seu clavitxèmbal [sic}. un tipus de piaIlO que es toca des de l'edat mitjana". Així anunciava l'agenda cultural d'una ràdio catalana de molta audiència (generalista) un concert del Festival de Música Antiga. Abominable, oi? Té el seu mèrit concentrar tantes animalades en tan poques paraules ... Una altra "perla". també escoltada per un servidor en una ràdio del país: "Ara bé: si us agrada l'òpera no us podeu perdre la Carmina Burana. amb aquella coral... '' Aquesta la va perpetrar no pas un col·laborador o un tertulià, sinó la mateixa presentadora. la veu oficial, la professional que se suposa que sap de què parla (per cert. Carmina pronunciada plana, amb accent a la segona síl-laba, com si es tractés d'un nom de dona: devia estar convençuda que la famosa Carmina era la protagonista de l'òpera). Tothom es pot equivocar, però si no domines el tema, vés amb compte; i si no en saps, no en parlis: deixa que ho facin els que en saben o assessora'! bé. Aquestes atrocitats són recents, però la coJ.Iecció donaria per a un llibre de disbarats (no em puc estar de recordar l'obsessió que tenia un muntador musical de "la Nostra" per il·lustrar qualsevol reportatge o conversa sobre nadons i nens petits amb l'ària O mio babbino caro de Puccini; o la presentadora de cultura que pronunciava "glac" en pal'lar del pobre Gluck; o l' infame mot "tema" utllitzat a la brava per referir-se a un moviment de simfonia, a un lieder o un motet). Fa la sensació que amb la música, tothom s'hi atreveix. O que no cal filar gaire prim. La devaluació de l'obra d'art musical s'accentua en molts actes públics, des de concerts fins a partits de futbol, on s'ha posat de moda fer sonar música durant el minut de silenci que es fa a l'inici a la memòria d'un traspassat. Si el minut és ude silencï', per què hi posen música? La música és silenci? o és més aviat la por al silenci, l'horror vacu i sonor que caracteritza la nostra societat? En certs casos la degradació és, a més. irrespectuosa amb la música: al Camp ou la música utilitzada per fer més suportable aquells segons (què hi pot haver de més impressionant que vuitanta mil persones en absolut silenci?) és El cant dels ocells tocat al violoncel per Pau Casals, però maldestrament trinxat: no sona des del p1incipi. sinó ja començat. i sovint el "minut" s'acaba precipitadament (no sol passar de vint segons) i els aplaudiments aixafen ellinal de la melodia. Francament, per fer-lo sentir així, millor seria no posar-lo. La música s'està convertint en un recurs accessori i degradat, un complement decoratiu. En molts àmbits ja no és art, és atrezzo. El pitjor de tot és que ens hi estem acostumant. 15 255 DEL SEU AFFM. Sr. Fran cesc Taverna-Bech (des del darrer adéu al darrer mestre) Estimat amic: Quan algú relacionat amb la professió el truca a casa en cap de setmana, normalment has de témer alguna nova ingrata. El teu, i meu, bon amic Jordi Maluquer ho va fer el dissabte dia 17 d'abril i en anunciar-me el teu traspàs va confï rmar dissortadament el designi. Recordo que també em va passar amb l'enyorat Pau Barceló que em va anunciar la mort dc la Rosa Sabater un malaurat vespre de diumenge; i, curiosament, jo ho vaig transmetre immediatament al Jordi. Em va sobtar perquè feia amb prou feines una setmana que havíem parlat per comunicar-te les crítiques que volia que cobrissis el mes d'abril, just l'endemà d'una revisió mèclica rutinària. dc la qual em vas dir que t'havien trobat molt bé. I fins i tot cm va semblar que estaves més animat que en altres converses en què sovint lluïes una certa complaença en mostrar un ambigu deix de pessimisme mal dissimulat d'humor negre. Fa molts anys que ens coneixem; més o menys tants com porto en l'ofici de comunicador musical al qual em vaig incorporar quan tu ja portaves molta sola de xjruca gastada en tasques dc crítica i d'assaig especialitzat. Encara que ens scparen només nou anys d'edat, tu rn'apareooes com un senyor gran, percepció que tenia més a veure amb l'experiència. coneixement i autoritat que no amb les dates del DNI. Th has estat el darrer representant d'una colla de persones també grans en els esmentats valors que van configurar una generació excepcional de crítics i savis publicistes musicals. Recorda 'ls, benvolgut Paco, que així et deixaves anomenar: Nani Valls, Xavier Montsalvatge, Josep Casanovas, Joan Arnau, Pau Nadal, Jesús Garcia Pérez. Oriol Martorell, joan Guinjoan, Montserrat Albet, Josep Monegal, Marcel Cervelló. clradiofonista joan Lluch.... gairebé tots ells desapareguts. Érem els que cada any ens reuníem almenys una vegada en un sopar, ni més ni menys que al Via Veneto, convidats per l'inoblidable Lluís PortabeUa, ànima i tol del ProMúsica: i entre moments seriosos i la immensa majoria divertits i distesos. allò constituïa una mena de penya de la qual en aquells moments jo era el noiet, amb les antenes apun- 256 o ¡o o o o o o o o 1 Del teu affm. Jaume Comellas Jordi Cervelló i Toni Mira, premis nacionals de Cultura Joves intèrprets en la XIV temporada de Santa Cristina d'Aro I compositor i pedagog ford i Cervelló ha estat guardonat amb el Premí Nacional de Cultura de Música per les seves composicions. que són, segons el jurat, "d'una gran profunditat i inspiració. eu fes quals destaca un excepcional domini de la corda··. Per la seva banda, el ballarí i coreògraf Toni Mira, director de la companyia ats Nus Dansa. ha estat guardonat amb el Premi Nacional dc Cultura de Dansa per la "tasca de creació coreogràfica" amb la seva companyia i rrfa incorporació d'altres llenguatges escènics i arquitectònics, amb humor i poesia". Els Premis Nacionals de Cultura són la distinció més rellevant en l'àmbit de la cultura a Catalunya. El Consell Nacional dc la Cultura i de Ics Arts (CoNCA), com a instrument al servei de la cu ltura creat pel Parlament dc Catalunya i format per professionals del sector. és des del passat 2009 l'ens que concedeix aquestes distincions de la Generalitat de Catalunya. La totalitat de Premis es lliuraran el proper 3 de juliol al Palau de la Generalitat. nze concerts integren la XlV Temporada de Música de Cambra que promou el FòiUm Santa Cristina d'Aro i que sc celebra a l'església parroquial d'aquesta població del Baix Empordà. El cicle compleix una vegada més els trets principals que han marcat la seva trajectòria: oferta variada, preeminència d'intèrprets joves i a més catalans i un acurat nivell qualitatiu del conjunt de la programació. El cicle es va iniciar el dia 29 dc maig amb l'actuació del pianista David Caro i acabarà el dia li dc setembre amb la del tenor José Ferrero acompanyat a la guit¡1rra per jaume Torrent. Pel mig hi actuaran, entre d'altres, Nexus Duo Piano, formal per la violoncel·lista Amparo Lacruz i la pianista Alba Ventura; la mezzosoprano Marta Infante acompanyada al piano per Jorgc Robaina; el pianista Alex Alguacil; el duo de nauta format per Francesca Canali i Norbert Trawoger, etcètera. També s'ha programat una sèrie de conferències, una a cura de )orgc dc Pcrsia sobre "Filòsofs compositors". i tres de Joan Vives sobre Schumann, Chopin i Albéniz. E 16 tant a totes les bandes: que de totes m>arribaven lliçons impagables: quin privilegi més gran de vivències! Va ser, o vàreu ser, una generació que va exercir la crítica amb la suprema autoritat que us donava un coixí intel·lectual de gran gruix i densitat i una cultw·a musical aprofundida. La vostra era l'autoritat del savi, del mestre, de qui jutja amb el cabal d'una motxilla farcida de coneixements, d'experiència, d'ofici. d'horitzons inteJ.Iectuals d'abast ampli i de d ignitat personal. Mai no us podré agrair tot el que vaig aprendre de vosaltres. I de tu, de manera especial, el sentit de la discreció, de la humilitat, d'evitar molestar, de no voler ocupar mai més espai d'aparador del que consideraves que et pertocava: i en realitat te'n pertocava molt més del que sempre et vas atribuir; heus ací un tret molt definitori de la teva manera de ser, amb les conseqüències, almenys contradictòries, que ha tingut en la teva trajectòria com a creador. El teu mestratge l'has projectat fins aJ darrer moment en aquestes pàgines. ja sigui en la tasca de crítica, en la d'assagista -quin magnífic treball vas confegir sobre Haydn en el número de desembre darrer!- i en el de la reflexió a través dels teus ben sedimentats i consistents Impromptus, que en bona mesura constitueixen el teu testament intel·lectual. Fins al darrer moment, hi insisteixo -encara es publica un Impromptu en aquest número-, ja que no les últimes, però sí de les últimes paraules que vas pronunciar en vida a la teva esposa Pietat, camí de la clínica on acaba1ia la teva existència, van ser: "Avisa el jaume que no podré fer la crítica de... " Era la del concert de I'OBC del dissabte d ia 17: exactament menys dc 24 hores abans de la teva mort. Fins i tot en aquells moments disculpant-te... Estimat amic, has dit adéu de la manera que ho fan els grans dignes: amb ple sentit de la decència professional i humana. Sigui aquesta la teva darrera lliçó i aquest el meu darrer elogi i sobretot agraïment. O 1 1 1 1 1 1 II:OBC ORQUESTRA SIMFÒNICA DE BARCELONA I NACIONAL DE CATALUNYA TEMPORADA 2010 ·11 DE l:OBC Al:AUDITORI 01 02 03 04 17 18/0212011 19/02/2011 20/02/2011 SCHUMANN Simf0t11os núm. 2 1 4 Poblo Gondln director Pablo Gonz41ez d11edor Giovanni Antonini dltector 18 25/0212011 26/02/2011 27/02/2011 SATIEIMILHAUD Jack in the balt REICH Three movements BARTÓK Concert per a VJ'oll; orquestra nc>m. 1 PROKÓFIEV Sfmlonla núm. 5 Midlal Neste.rowlcz d.•ector Patrida Kopatchlnskala violi 19 04/03/2011 05/03/2011 06/03/2011 R. STRAU SS El cavaller do/a tosa (amb ta peHtcula de Robert Wieno, 1925) Frank Strobel director 20 11/03/2011 12/03/2011 13/03/2011 Paul Pollvniçk director POULENC Les bidtcs BROTONS Obra encArrec OBC i Fundaclón Autor TXAIKOVSKI El flac dels cignes (oxtraclos) Conren Inaugural 24/09/2010 25/09/2010 RAMÓN HUM ET Simfoma núm. 1 "del no-ésS>ef" Obra encàrrec OBC I Fundacíón Autor 26/09/2010 XOSTAKÓVfTX Simldnla núm. 7 01/10/2010 02/10/2010 BACH Suite núm. 7 C.P, E. BACH Simfonia en fa major 03/10/2010 05110/2010 F.J. HAYDN Simfonia mim. 102 16/10/2010 17/10/2010 MUSSORGSKI Una nit a la muntaltya pelada MOZART Concert per a 1/auta núm. 2 DVOR.AK Slmloni~ 22/10/2010 23/10/2010 Yakov Kreiz.berg director Kari·Helnz Scl1ütz llaula núm. 7 BEETHOVEN Simfonia núm. 2 Yakov Krelzberg d•redor XOSTAKÓVITX Simfonia núm. 6 15/03/2011 24/10/2010 05 06 TAVERNA·BECH Les nits MONTSALVATGE Canciones negras 31/10/2010 R. STRAUSS Simfonia domèstica 05/11/2010 06/11/2010 MAHLER Cançons d el çamaradlf tmam MAHLER ROc:kcrtlleder STRAVINSKY Petrui•ka (ballet complet) Pablo Gonz61ez d•rcctor VIQieta Urmana mezzosoprano Chrlslopher Maltrnan bariton BRAHMS N6nle STRAVINSKY Simfonia dels Selms Orque.stral Cor del Gran Teatre RAVEL Daphrll$ et Chlo6. Suhe nOm. 2 Mlchael Boder director 12/11/2010 MAHLER Des Krtnben Wunderhom Pablo Gonzélet d•ector 13/11/2010 14/11/2010 TX.AJKOVSKI Simfonia núm. 1 "Somnis d.hivem· Oagmat Peckovt\ meuosopra.no 07/11/2010 07 08 Ftanz-Paul Oecker d1rêdor 29/10/2010 30/10/2010 09/11/2010 Maite Beaumont meuosopnmo del Ucêu 21 18/03/2011 19/03/2011 20/03/2011 BRUCKtiER Srmfonio ncim. 5 22 25/03/2011 26/03/2011 27/03/2011 TOLDRÀ La filla del marxant. Scheno Antoni Ros·Marbà dirtctor PROKÓF1EV Corrcort per a piano J orqUêstra mim. 3 BEETHOVEN Simfonia núm. 3 ..Heroica" Mladen Tcl1olll ch piano 23 02/04/2011 03/04/2011 GERNARD Pandora MC MILLAN Vani. Veni Emmanuel Peblo Gonzé lez dnedor Juanjo Guillem bmbales FALLA éJ sombrero de fies pkos. Suite n<un. 2 24 Markus Wefbe ban1on 08/0412011 09/04/2011 10/04/2011 26/11/2010 MAHLER KinddrlotenUeder Pablo Gonúlet diredCN 27/11/2010 8RUCKNER Slmlonia mim. 7 Maria Ric:<;enla Wessellng meuosoprano 25 28/11/2010 10 17/12/2010 18/12/2010 11 09/01/2011 HAYDN Concert per plano JOSEP MARIA GUIX Obra eocAmlc dola JONC Jove Orquetlra Nacional de catalunya MART! NU RBPSód/a·Concert per a viola/ orquestm Manel Valdlvlaso d1rect0f Anna Puig vtola STRAVINSKY ta COilSO!Iradó de la prímaii'Oill Vlclot Pablo Pérez director Nicho'" Angelldl plano 26 26/04/2011 TXAIKOVSKI Simfonia Manfred, op. 56 VERES S Threnos in memoriam 84/a Battók. ChristJan Armlng duector 27 30/04/2011 01/05/2011 MOZART Cot1cett pet a piano i orquestra nt.im. 2 TIU Foltner piano 12 13 14 15 16 21/01/2011 MAHLER Simfonia núm. 6 BEETHOVEN Concett per tt piano mim. 5 GERHARD Danses de Don Quixot E. PALOMAR Concert per a plano i orqud&tm Josep Coball6 Domenoch dlreclo< lvin Mortln plano Obra Gncàrroc O S C i fundaclón Autor BARTÓK El Mandarf meravellós, op. 19. S"ile SCHUMANN Simfonies n6m. 1 i 3 Rudoll Buchblnder ptano I director MOZART Conceft per a ptano núm. 20 RAKHMÀNINOV OanS@$ simfòniques HAYDN SimfonilJ mim. 70 14/0112011 15/01/2011 16/01/2011 Vlctor Pablo P6raz dlroclot Jullan Rachlln W>ll 15/04/2011 16/04/2011 17/04/2011 CHOPIN Concert per a plano I orquestu• núm. 1 19/12/2010 21/12/2010 08/01/2011 GERHARD Simfonia nclm. 3 "Collages· BERG Conc:ett per a Wolf I 01questra "A la memoria d'un ènget• MENDELSSOHN Símfonia núm. 4 "Italiana" 16/1112010 09 Orquestra d el Gran Teatre del Uoou Micheet Sodar dir~tor Pabto Gonzélez director Pablo Gonzélez d~tedor 22/01/2011 23/01/2011 28/01/2011 ELGAR fn tho Sou1h Pietari lnkJnen director 29/01/2011 30/0112011 MENOnl Con04lrt pet a violi i orqu&st.ra Hllary Hahn violi 04/02/2011 05/02/2011 WAGNER tohengrin. Preludl (I r acte) SCHUMANN Concett per a vio/I i OtqUestra 06/02/2011 USZT Simfonia Fauat S. 108 11/0212011 KRAUS Simfonia en Do 12/02/2011 13/02/2011 SCHUMANN 28 06/05/2011 29 13/05/2011 14/05/2011 15/05/2011 DVORAK Simfonia núm. 9 "Nou Mon· 30 20/05/2011 21/05/2011 22/05/2011 24/05/2011 BACH/WEBERN Fugarice1C81B SCHUBERT fncomp/am MAHLER Ado¡¡io do la Simlon•• nclm. 10 STRAUSS Mori I Transfigumcí6 Pablo Go nz81ez director 31 03/06/2011 04/06/2011 05/06/2011 07/06/2011 MAHLER Simloma ncim. 3 Peblo Gonz,1ez dtrector 22/06/2011 ROBERT GERHARD La Pe$1a 07/05/2011 08/05/2011 STRAUSS J. Oie Flodormaus. OborMa STRAUSS R. Concert per a oboè i orqveslra DEBUSSY Imagos, pour ordtestro Vktor Aviat MILHAUD Lo Cr6ation du Monde l eonard Slatkln d110Ct0f Emmanuel Kñvlne dlfectof oboè GERSHWlN An Amencan in Parls SIBELIUS Simfonia m;m. 5 Concert PfJf a violoncel; orqvestra Hannu Linlu duedor llya Gr!ngolls VIOli Thomas Oausgaan:f dll'ector Jean-Gulhen Oueyras v;oloncel 32 Chñ stien no StoUjn meuosoprano Cor Madrigal (cor de dones) Cor Vivaldl Concen oxuao<6nari NIELSEN S1mfoma núm. S Peul Mann difector Cor do Combra del Palau (dir~ J. Casas) Orfeó Ca toiA (di<: J, Vola) Informació i venda nous abonaments al telèfon 93 247 93 07 o a www.auditori.cat il Ajunlame<lt de Blroelono Institut do Cultura 1111) Genoragtal dO Cotalunya ILl.ll Depa.ttament de Culh.tnl I MitJans de Comunlcacló ~'AUDITORI l@la•J¡tJ,i,tj NOTICIAR I Xl Festival de Músiques Religioses i del Món mb una retallada del pressupost de 69.227 euros amb referència al 2009, l'onzena edició del Festival de Músiques Religioses i del Món de Girona s'obrirà el dia 26 de juny amb el cantautor Enrique Moren te, que en un programa encàrrec del Festival recuperarà per a l'ocasió fragments de la missa flamenca tradicional, diversos textos sagrats dc cante jondo i escrits de sant Joan de la Creu. Dos dies més tard, a les Escales de la Catedral, Maria del Mar Bonet, amb la complicitat de 120 cantaires dels cors de la ciutat de Girona i de la Coral Cantiga, ens aproparà al Llibre d'Amic e Amat, una de les obres cabdals de Ramon Llu ll. El tercer dels concerts programats (dimarts dia 29 dc juny), que obre el cicle Veus Íntimes al Claustre, i de la mà de Fretwork, Consort de Violes, s'hi ha programat L'art de la fuga, BWV 1080 (Die Kunst der Puge) de j. S. Bach. Cal destacar l'actuació del clavecinista francès Pierre Hantaï, el qual, amb J. S. Bach com a protagonista, oferirà tres concerts dedicats a la integral dels preludis i fugues que el compositor alemany va escriure en els dos llibres d'El clave ben temperat, BWV A 846-893 (Das wohltemperierte Klavier). També serà interessant la doble actuació del quartet vocal femení Anonimus 4, que en un mateix dia oferirà dues actuacions seguides: primer interpretarà, tot deambulant pel claustre, alguns fragments del Llibre vermell de Montserrat, i a continuació cantarà, ja a la nau de la Catedral, Veus secretes: el manuscrit de las Huelgas c. 1300. L'organista francès Benjamin Alard tocarà obres de Bach i Mendelssohn a la catedral, on uns dies més tard (11 de juliol) Rinaldo Alessandrini i el Concerto Italiana oferiran un concert que, amb el títol d"' Amor sacre & amor profà", estarà centrat íntegrament en obres d'Antonio Vivaldi. El Quartet Albada interpretarà el Requiem de Mozart, en una transcripció per a quartet de corda de Peter Lichtenthal, i la formació Exaudi Nos, la Missa defunctorum cum quatuor vocibus (Requiem) de Joan Brudieu. En l'apartat de músiques del món, destaca la presència del milanès Salif Keita, que presentarà La différence (9 de juliol) i la del grup congolès Staff Benda Silili. L'acordionista basc Kepa junquera presentarà a Girona (2 de juliol) els seus dos últims treballs, Fandango Provença Sessions i Habana Sessions. Des de l'X l Festival de Músiques Religioses i del Món de Girona també s'ha volgut homenatjar la ballarina i coreògrafa alemanya Pina Bausch ( 1940-2009) amb la projecció de la pel·lícula Le sacre du printemps, on es podrà veure la creació coreogràfica que Bausch va fer el 1976 del ballet d'lgor Stravinsky. Coincidint amb el Dia Internacional Nelson Mandela ( 18 de juliol), en l'últim dels concerts de l'onzè Festival s'ha programat a l'Auditori de Girona l'espectacle Els contes africans de Ne/son Mande/a, en el qual, acompanyat de la formació de percussió africana African Ensemble, el narrador lnonogo-vi-Makomé aproparà la rica cultura africana a través de les faules populars recopilades pel líder sud-africà. Josep Jofré Katia Michel, premiada al Concurs de Jaén L 18 258 a jove pianista catalana Ka tia Michel ha estat premiada amb el Premi Rosa Sabater en la 62a edició del Concurs Internacional Premi dc Jaén a Ja millor interpretació de música espanyola. En aquest concurs, hi van prendre part 67 participants. dels quals només 2 eren espanyols. Aquesta és una de les nombrosíssimes distincions que ha rebut aquesta jove pianista que als 7 anys d'edat ja havia estat premiada a S tresa (Itàlia), un any abans que actués per primera vegada amb Alícia de Larrocha. Fa poc ha finalitzat un màster amb Claude Frank a la Yale School of Music i abans havia estat deixebla de Dmitri Bashkirov a I'Escucla Reina Sofía i amb Stanislav Pochekin al Conservatori Superior de Música del Liceu. També ha rebut consell d'Ilan Rgoff i d'Alícia de Larrocha i ha participat en classes amb Joaquín Achúcarro, Boris Berman, Vitaly Marguiïs i Joaquín Soriana, entre d'altres. El primer premi del Concurs de Jaén va ser per al serbi Mladen Colic (guanyador del Concurs Maria Canals 2007), el segon premi va ser per a l'italià Scipione Sangiovanni, i el tercer premi per a la coreana jae-Kyung Yoo. COBLA Popu lar? Culta? Fol k? Simfòn ica? per JOSEP PASQUAL questa Revista deu ser un dels pocs púlpits on el gènere musical per a cobla té una entrada natural i normalitzada en relació amb la resta de gèneres musicals. No sols li atorga un tractament constant, sinó que és presentat a través de l'opinió de diferents observadors. Partint d'aquesta evidència, als lectors no avesats els podria sobtar que sovint apareguin petites proclames de caire reivindicatiu, però és que Ja cobla encara està molt relacionada amb Ja sardana de carrer, que n'oculta la faceta més culta, més selecta, simfònica o concertística, o com es vulgui anomenar, i això en condiciona la concepció que en té no només la societat, sinó fins i tot els especialistes musicals. Però potser hi ha d'altres factors que hi influeixen i que estaria bé d'analitzar. Aquests pensaments vénen a tomb de la precrítica de I'RMC d'abril. En el darrer paràgraf es feia esment dels concerts de cobla que havien de tenir lloc en un parell d'escenaris principals del país a càrrec de formacions i solistes de reconeguda solvència artística. El paràgraf començava amb la frase "Els amants de la mú- A sica popular... ~. Si bé és cert que la cobla té una faceta marcadament popular, de can-er, el primer cop d'u ll sobre els concerts que ressenyava aquell paràgraf fe ien pensar en paràmetres força allunyats d'aquest caràcter. Però de fet, què és la "música popular"?. La Gran Enciclopèdia Catalana de la Música la contraposa a la "música culta" especificant que "La idea de música popu- lar no és definible a partir de criteris merament formals" i que hi pertanyen les "creacions que es troben fora de l'àmbit dels corrents més acadèmics i són susceptibles d'assolir una àmplia acceptació social". Partint d'aquesta premissa, el concert que va oferir La Principal de la Bisbal al Palau en el Cobla, Cor i Dansa (que no s'hi ressenyava) es podria considerar popular, però sent escrupolosos amb la definició de la GEC, ¿pertany al concepte "música popular" el concert de la Cobla Ciutat de Girona amb Albert Guinovart al piano? ¿Es pot considerar "popular" la proposta conjunta de Ja Cobla Sant Jordi i la Polifònica de Puig-reig al mateix Palau de la Música? La línia que separa el fet "popular" del fet "culte" pot ser molt evident i molt difusa a lhora, però sembla evident que les dues facetes poden ser complementàries. El patró del que ha de ser el caràcter real de la cobla segregada de la seva faceta sardanista encara s'està construint. josep Serra va començar aquest camí ara farà aviat un segle, però el calat en Ja societat ha estat molt lent i massa condicionat per la vistositat de la seva faceta realment popular. El camí per recórrer sembla encara llarg, però segurament és més curt que ahir. PANORAMA A PROPÒSIT DE... El debut al Palau de la Música Catalana del Nexus Piano Duo El passat mes d'abril, aquest duet d'intèrprets que ja fa temps que veiem en diverses temporades i cicles de concerts de casa nostra es presentava en una sala emblemàtica per a qualsevol músic català. Amb motiu d'una fita tan important en la seva trajectòria, atenen les preguntes d'aquesta Revista. per ALBERT TORRENS -Com va sorgir l'oportuni tat de tocar al Palau i quin programa vau preparar per a l'ocasió'? - Després d'a lguns anys d'haver-nos donat a conèixer i haver presentat diverses propostes, ens va fer molta il·lusió poder entrar en la programació del Palau. El programa el vam basar en obres en què ens sentim molt còmodes: hi havia molta música del segle xx -de Ravel o Gershwin-, però també hi vam incloure una obra de Schumann -ja que aquest any està d'aniversari. També n'hi havia una de Xostakóvitx i una de Mom pou per a quatre mans que es diu Comptines - una obra curta però preciosa, en tres moviments, i que nosaltres vam recuperar fa un parell d'anys en col·laboració amb la Fundació Mompou. També vam estrenar el Vals de Sinera de Jesús Rodríguez Picó. - Aclariu-nos les diferències e ntre el re pertori escrit per a dos pianos i per a quatre mans. -Sempre hi ha quatre mans que toquen, però depèn de si estem en un sol piano o en dos. El duet de pianos, com a formació, tant fa una cosa com l'altra, que són molt diferents pel que fa a la sonoritat. Nosaltres, sempre que sigui possible, preferim tenir dos pianos que s'acoblin, però de vegades ens veiem condicionats per la disponibilitat de la sala, per a la qual llogar un sol piano ja pot ser un gran esforç. Per això acostumem EL TREBALL D'ANYS EN COMÚ SEMBLA TRADUIR-SE TAMBÉ EN LA SINCRONITZACIÓ AMB QUÈ RESPONEN A LES NOSTRES PREGUNTES. M IREIA FORNELLS ROSELLÓ I JoAN M!QUEL liERNANDEZ SAGRERA ES COMPENETREN PERFECTAMENT TANT DINS COM F ORA DE L'ESCENARI. PossEÏDORs DE TRAJECTÒRIES I ND IVID UALS RECONEGUDES, VAN COINCIDIR A LES AULES DEL PROFESSOR L EONID SINTSEV, QUE, SENSE SABER-HO, VA COL·LABORAR AL NAIXEMENT D'AQUESTA REALITAT. D EDICATS AL CENT PER CENT A LA MÚSICA -ENTRE L'ESTUDI, LA INTERPRETACIÓ I LA DOCÈNCIA-, ESTAN CONTENTS DE VEURE EL CAMÍ QUE, A POC A POC, SE'LS VA OBRINT. a fer més recitals a quatre mans. Al concert del Palau, la primera part va ser a quatre mans i la segona a dos pianos, però no va ser una cosa buscada, sinó que venia donat pel repertori. -Quines pecuJiaritats té el duo de pianos respecte d'altres formacions de cambra? -Com que els dos instruments tenen el mateix timbre, la comunió és molt difícil, però alhora molt bonica. Dos instruments diferents, tot i que hagin d'anar junts, tenen atacs diferents, però els dos pianos tenen el mateix atac i el mateix timbre. Això demana un tTeball molt acurat i detallista que nosaltres duem a terme cada dia, tant junts com per separat, per aconseguir que, tant si hi ha un instrument com dos, en soni un de sol. Aquí no hi ha un instrument que n'acompanyi un altTe: moltes vegades és un diàleg constant. I qui ens escolta no ha de notar qui està tocant en cada moment. - La vostra també és una formació ideal per a la transcripció d'obres pensades per a formacions més grans... -És cert. Sovint, al segle XIX, trobem molta literatura nascuda per poder donar a conèixer, amb un sol instrument i dos intèrprets, obres simfòniques o de cambra. Però també hi ha moltes obres escrites expressament per a la nostra formació. A nosaltres ens agrada més treballar amb versions originals, però hi ha arranjaments magnífics de grans obres que val la pena interpretar. - Heu estrenat sovint obres d'un bon nombre de compositors catalans contemporanis amb els quals teniu molta relació. Per què? -Creiem que la col·laboració mútua entre compositors -que estan fent música i necessiten que els intèrprets els la toquin- i nosaltres -que necessitem aquest nou llenguatge per expressarlo a Ics sa les de concerts- s'ha de treballar molt. Nosaltres. des del principi. hem re but obres d'autors com Soler, Gonzalez de la Rubia o Rodríguez Picó -a qui, aquesta vegada, li vam fer l'encàrrec. Sempre hem tingut una gran acollida i ha estat un luxe poder treballar amb ells. RMC 508 19 259 Un 'Rapte' entre el massa seriós i el poc 'buffo' EL RAPTE DEL SERRALL de W. A. Mozart. Llibret: Christoph Friedrich Bretzner. Diana Damrau. Christoph Strehl. Norbert Ernst. Franz-Josef Selig. Olga Peretyatko. Norbert Emst. Christoph Quest Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir. escènica: Christof Loy. Dir. musical: lvor Bolton. Coproducció Théàtre Royal La Monnaie, Oper Frankfurt. LICEU. 13 D'ABRIL DE 2010. per J. Comellas ------------------------------ na nova esbroncada al director d'escena ha re· tornat a la programació liceista la inacabable dia lèctica que genera el context de renovació dramatúrgies a l'òpera. I si en determinats casos prendre part resulta clar, en el de la concepció de Christof Loy de la d'El rapte del serrall la cosa resulta molt més complicada. Si partim de l'axioma que Ja funció primordial de tot plantejament dramatúrgic és potenciar la descoberta de continguts amagats de tota obra, la resposta, en principi, seria favorable al creador, perquè efectivament Loy ha sabut descobrir o fer surar matisos no precisament sobrers amagats o menystinguts fins ara en les produccions convencionals. Concretament, mostrar la suggestiva ambigüitat dels senti- U ments amorosos que genera una situació com la que viuen les segrestades Konstanze i Blonde a mans dels seus raptors i de fet nobles Selim i Osmin: precisament per ser nobles de sentiments. Aquesta incidència que resulta enriquidora, tanmateix no deixa de tenir el seu contrapès en el fet que pertorba una altra ambigüitat: la del caràcter a cavall d'allò seriós i allò irònic que conté l'obra de Mozart: en decantar-ho molt pel primer costat, l'obra perd un cabal de contingut enormement atractiu i, el que és més important. consubstancial a Ja seva pròpia essència. Perquè El rapte del serrall no és exactament una òpera buffa, però en tot cas el que no és només és una obra seria, com de fet queda. o s'hi decanta, en la dramatúrgia de Loy, en el recarregament psicologista del perfil dels personatges, recolzat en el recurs d'un considerable protagonisme del text parlat: i dic considerable i no excessiu, perquè des del punt de vista del criteri dramatúrgic no hi resultava excessiu, sinó exactament irrenunciable per als objectius pretesos. El debut de Diana Damrau era el gran reclam vocal de la proposta i la soprano alemanya no va defraudar, malgrat la incomoditat, en alguns matisos evident, del sobreesforç actora!. Tot ho va cantar esplèndidament bé, amb tots els epítets que calgui, que tots seran justos i merescuts. També molt bon debut de la jove Olga Peretyatko, una Blonde d'esplèndida línia de cant i còmode domini de l'escena. Magnífic l'Osmill de franz-Josep Selig, una veu de baix d'una gran noblesa, i correcte sense gaire més el Belmonte de Christoph Strehl. Fa la sensació que hi ha una certa crisi de tenors lleugers. lvor Bolton va confirmar que es tracta d'un director amb gran autoritat en el repertori mozartià: va saber estar amatent al caràcter lluminós de la partitura i va saber donar als cantants lacomoditat d'uns tempi exactes i d'una gran precisió i claredat de gest. Murtra Ensemble o la solitud del talent MURTRA ENSEMBLE. Dir.: Manuel Valdivieso. Falla, Gerhard, Haltfter. AUDITORI CAN ROIG I TORRES (SANTA COLOMA DE GRAMENET). 30 D'ABRIL DE 2010. per Xavier Chavarria i ha concerts que susciten una reflexió que va més enllà de les obres que hi han sonat o de la interpretació que se n'ha fet. És el cas d'aquest concert del Murtra Ensemble, un dels millors grups de cambra del nostre país, nascut fa quasi tres anys, integrat per una vintena d 'excel·lents músics joves i experimentats formats a casa nost ra, que fan repertoris innovadors, intel· ligents i interessantíssims, amb especial atenció a la música dels segles xx i XXI, i que toquen com els àngels. El seu director titular és Xavier Puig, però sovint conviden directors brillants d'aquesta mateixa generació, H 20 260 com és el cas d'aquest concen, en què Manuel Valdivieso va aportar la força i desimboltura característiques de la seva magnètica batuta. I la reflexió és òbvia: com és possible que un grup tan interessant i qualitatiu no tingui cap presència als cicles, festivals i escenaris principals del país, ni tingui el ressò mediàtic que es mereix? El cronista ha de confessar, no sense recança, que mai abans no els havia sentit en concert, i no serveix d'excusa el fet que notinguin ni servei de premsa, ni enregistraments, ni tan sols pàgina web, perquè també és una responsabilitat del crític rastrejar i perseguir grups emer- gents i fer- los visibles al gran públic. Com ja es poden imaginat; el concert va ser una h·oballa sorprenent i estimulant, tant pel repertori com pels músics. El Murtra Ensemble es presenta amb formacions variables en funció del repertori, i les obres d'aquest concert van fer passar per l'escenari una trentena llarga de músics de gran nivell. Va obrir el concert Alegrías de Robert Gerhard, una obra brillant, complexa, enginyosa, plena de citacions i molt exigent per a tots els músics, magníficament resolta per la lectura precisa i enèrgica que en va fer Valdivieso. El retablo de Maese Pedra de Manuel de Falla és una joia dc la música de cambra injustament oblidada. una peça deliciosa per a tres personatges i orquestra. La soprano Júlia Sesé va estar esplèndida fent dc Trujaman, un paper primordial però ingrat i arriscat. i el va resoldre amb absoluta seguretat, amb una emissió vocal i una actuació adequades al paper. Magnífic també Enric Martínez Castignani en el breu però intens paper de Don Quijote, mentre que Manuel Valdivieso, batuta en mà, va fer de Maese Pedro amb gràcia i una veu vigorosa i timbrada. Els instruments van tomar a lluir un admirable njvell, equilibrat i homogeni: en alguns tutti. però, el so va resultar excessiu per a la sala i ocultava les veus. Aquest ofec sonor es va fer més palès en l'expansiva Sinfonietta d'Ernesto Halffter que va cloure el concert, però no va enfosquir una actuació brillant de totes i cadascuna de les seccions. Tota una al· lcgoria de l'esdevenir d'aq uest grup: el que tenen ja els queda pelit; estan creixent a cor què vols i els cal més espai... i ajut. Algú els ha de permetre volar més alt. Altrament poden morir d'inanició. Recorden com va acabar la llegendària Orquestra de Cambra Teatre Lliure? Segell Frühbeck de Burgos IBERCAMERA. Orquestra Filharmònica de Dresden. Josep Colom, piano. Dir.: Rafael Frühbeck de Burgos. Albéniz/Frühbeck: Suite española. Manuel de Falla: Noches en los jardines de España. Brahms: Simfonia núm. 2. L'AUDITORI. l2 D'ABRIL DE 2010. per Llu ís Trullén a carrera exitosa i el compromís amb e l t reball del mestre Frühbeck de Burgos han estat reconegu ts du rant dècades a nivell inte rnacional. El seu gust per la inter pretació del panorama simfònic romàntic i per la mú- L sica espanyola ha proporcionat versions de referència, i tract i's de la música de Falla, de Mendelssohn (am b la seva cèlebre versió cliscogràfica de l'f. lies) o d' altres autors, sempre han estat sinònim de qualitat interpretativa. Ftühbeck ha estat sempre al capdava nt de grans orquestres, de grans instruments musicals, com és el Rememorant Fortuny FOR7tiNY VEN/SE de Diego daii'Osto. Llibret de Llufs Meseguer. Toni Marsol. Alfcia Ferrer. Antoni Comas. Claudia Schneider. Dir. d'escena: Rafel Duran. AUDITORI DE LA PEDRERA. 29 D'ABRIL DE 2010. per Mercedes Conde Pons na nova creació, i més en els temps que corren, és per s i mateixa un esdeveniment melitol"i i digne d 'aplaudiment. Nedar a contracorrent no és fàcil i, a banda d'esgotadm; és, molt sovint, desm01·a Iitzad or. L'exposic ió "Forluny, e l mag de Ve nècia" que, des de prime rs de març i uns al 27 de juny es pol visitar a La Pedrera és una de les sorpreses més afa lagadores dels darrers temps i pennet el descobriment dc l'obra de Marià Fortuny Madrazo, fill de l'insigne pintor català Marià For- U tuny i Marsal. Al vo ltant de la imprescindible exposició s'han prog~·a­ mat tot un seguit d'activitats en què, novament, la presència de la música és molt des tacada. Si a la inauguració de l'exposició es va poder assistir a l'estrena de Música per a Delfos de Jesús Rodríguez Picó - poesia declamatòria dc Catul- ben d ita pel baríton Lluís Sintes malgrat el desequilibri sonor entre la seva veu i el conjunt de set instruments més clarinet, a final d'abril va tenir lloc la presentació a Barcelona de Bon rumb i vent de popa BANDA MUNICIPAL DE BARCB.ONA. Mireia Farrés, trompeta. Dir.: Salvador Brotons. V. Persichetti, K. Kennan, J. AlamàGil, S. Prokófiev. L'AUDITORI. 25 D'ABRIL DE 2010. per Josep Barcons E I concert presentat per la Banda Municipal de Barcelo na da rrere e l títo l " Romeu i Juliela" omplí a vessar la Sala 2 de L'Aud itori. L'atractiu del programa -a banda de la pressu posa ble suite de Prokófiev-, consistia en l'audició dc dues obres d'òrbita nord-americana (una de les quals amb presència solista de Mireia Farrés) i en l'estrena d'A naforismes per a banda simfònica de José Alamà-Gil. Les obres nord-americanes es van interpretar plegades a la primera part, la qual cosa en refo rçà la un itat estètica, però també n'homogeneïtzà excess ivament el to. En el Divertimento per a banda de Persic hetti, els doblatges no gens obvis, la vivacitat rítmica, les mètriques canviants. les figuracions juganeres, etc. van ser ben resolts en tot moment; cas de la Filhannònica de Oresden (titular des del2004). a les quals sempre imprimeix un segell propi: elegància en el fraseig, transparència i una certa profusió de les sonoritats àmplies per exposar tot el colorisme que pot assolir l'orquestra que té davant. En aquesta ocasió, amb una vers ió profundament romàntica de la Segona de Brahms. Frühbeck va desplegar frases de gran volada lírica, passatges de delicada emotivitat i fortalesa, i molta rotunditat quan la demanda dels grans tutti així ho exigia. Un Brahms eloq üent, brillant, esplendorós. dins un programa que també va tenir Josep Colom com a protagonista. Solista de Noches en los jardines de Espmïa, el seu pianisme va fer reviure la varietat de matisos de l'obra des de lïmpressioojsme, el caràcter andalús, l'atmosfera delicada i nocturna d ' aquestes impressions simfòniques per a piano i orquestra. Una brillant i suggestiva orquestració de la Suite espanyola realitzada pel mateix Frühbeck va comp letar aquest brillant programa tan idoni per als seus gustos. Fort u ny Ven ise. òpera de cambra per a quatre cantants i música electrònica. D'entrada, cal lloar la idea original de rememorar l'oblidada figura de Marià Fortuny Madrazo, un home del seu temps, àvid d'art. cultura i innovacions; amant de l'òpera, visionari del disseny i de gust exquisit. La temàtica era procliu al retrat dramàtic. Fortuny va morir desenganyat del món, arruïnat i oblidat. El llibret, prou reeixit, no quedava afavorit per una dramatúrgia minsa, buida d ' idees i ancorada en un estil que no s'observa ni a ls teat res d'òpera, ac tualme nt; junt amb una escenografia mínima, massa conceptua l i a lhora convencional. Malgrat tot, els actors can tants que hi intervingueren ho van fer demostrant -com és e l cas preeminent d'An toni Comas- la casta que els identifica i que els destaca per sobre de la resta. La feina actora I, i vocal, doncs, va ser moll lloable, tenint en compte que. a més. s'enfrontaven a una música no feta per a les veus. sinó en contra de les veus. Salts imprevisibles. salmòdies monòtones intenninables i un discurs musical nul feien de la seva feina un /our de force. Perquè, cal no oblidar que la música amb què treballa Diego daii'Osto en aquesta òpera és electrònica i la manca d'un acurat treball equalilzador entre veus (en viu) i música a mplificada va deslluir molt e l res u ltat final. El disc urs min ima lista po t ser, a vegades, contraproduent. La seva no era música per a òpera, ni pe r a veus com les requerides. Llevat , és clar, que l'o bjectiu final de l'ò pera fos transmetTe la sensació de no convenc iment davant d ' un principi de segle xx convuls, poc clarificador i, a la fi, desencisador. igual que els passatges més lírics dels moviments lents, altament poètics malgrat alguns desajustaments esporàdics d'afinació. Uns desajustaments que, si es van polint amb treball acurat i constant, assentaran el bon rumb d'una Banda que pot acabar sonant a un nivell d'allò més notori. L'aportació solista de Mireia FarTés en la Sona/a per a /rompeta i conjunt de vents de Kennan posà en evidència la seva solvència interpretat iva, no només quant a la claredat i precisió sonora, s inó també pel que fa a l'expressivi tat de les idees. Tot i la bona compenetració global. les superposicions contrapuntístiques de Ken nan no sempre foren re- soltes pellut/i amb la màxima eficàcia, tot afeixugant un xic la marxa del discurs. L'espectacu laritat sonora dc l'obra estrena del mestre valencià José Alamà-Gil fou el punt àlgid del concert. que arrencà llargs aplaudiments del públic. Amb un plantejament musical continu (que engloba quatre g~·ans seccions), Ala mà explota tots els recursos sonors de la banda. desplegant des de bon començament to ta la seva magnificència en un discurs tan ben travat, corn interessant i efectiu. Una efectivitat també present-és clar!- en la suite de Prokófiev, que cloïa e l concert i deixava un especial bon regust dels bellíssims números centrnls. ~e 508 21 261 Excel·lents Demidenko i Denéve TEMPORADA OBC. Nikolai Demidenko, piano. Dir.: Stéphane Denéve. Stravinsky: Concert en Mi bemoll major per a orquestra de cambra, "Dumbarton Oaks". Rakhmàninov: Concert per a pia· no i orquestra núm. 4. Prokófiev: Romeu i Ju/ieta (selecció). l 'AUDITORI. 17 D'ABRIL DE 2010. per LI. T. l tancament dels aeroports per l'erupció d'un volcà islandès va condicionar el concert de I'OBC en què el pianista Leif O ve Andsnes havia dc debutar amb l'orquestra. Amb un esforç lloable de darrera hora, l'organització va trobar un substitut que pogués arribar a Barcelona sense que el programa es veiés modificat. Es va contactar amb un dels grans exponents i especialistes en el piano de Rakhmàninov com és el cèlebre Nikolai Demidenko, que no havia tocat amb l'orquestra des del 1982, i el programa va poder mantenir-sc sense canvis. Trobar un solista per al complex Concert núm. 4 de Rakhmàninov no resulta fàcil, però aquest guanyador del Concurs Txaikovski (especialista també en Chopin i Prokófiev) no E només va complir, sinó que en va oferir una versió extraordinària. Fortalesa i apassionament, un romanticisme punyent, una poètica carregada de Lirisme i una plena conjunció amb una orquestra dirigida magistralment per Stéphane Denéve, proper ti tular de l'Orquestra de la Ràdio d'Stuttgart, van ser eixos de la seva interpretació. Demidenko posseeix una sonoritat rotunda i una seguretat tècnica emparada per un control dels salts, de la regularitat i potència de l'articulat idònia per a les demandes del darrer concert de Rakhmàninov. Versió temperamental, lluïda, vibrant, va tenir com a recompensa dues sonates de tall scarlattià, una exposició d'articulat i claredat mostra més de La seva aclamada tècnica. Si l'orquestra ja havia mostrat un gran nivell amb el Concert en Mi bemoll d'Stravinsky, "Too much piano playing" JOVENTUTS MUSICALS A L'AUDITORI. Katia Michel, piano. Albéniz, Schumann. l 'AUDITORI. 21 D'ABRIL DE 2010. per Llufs Nacenta 22 262 tia Michel toca el piano molt bé. De fet, un op assolit el nivell que ella té avui, és difícil imaginar que es pugui tocar millor. Per descomptat que la interpretació pianística duu associada una infinitat de detalls que sempre es poden afinar o modificar, els acords poden tenir un so més vellutat, les línies melòdiques un legato encara més continu i nuid, el pedal pot ser accionat amb una cura que saltin harmònics subtilíssims, quasi imperceptibles; però aquests detalls, per bé que puguin obsessionar alguns pianistes, a penes incideixen en l'efecte global que una determinada interpretació produeix. Darrerament Katia Michel ha posat el seu extraordinari domini de l'instrument al servei de la música d'Aibé- niz. Ha enregistrat el disc Albéniz: la España imaginada, editat per Columna Música, que inclou la Suite espaiiola núm. I , op. 47 i Recuerdos de viaje, op. 71. La primera d'aquestes obres va ocupar la primera part del seu concert a L'Auditori. El resultat és, en efecte, extraordinari: el ritme enèrgic, el so ben perfilat, l'equilibri en els tempos, una rica multiplicitat de plans sonors. tol això fa que Albéniz soni, com he dit al principi, molt bé. Així ho certifica, a més, el fet que la pianista hagi estat distingida amb el Premi Rosa Sabater a la millor interpretació de música espanyola en la darrera edició del Concurso Internacional de Piano de Jaén. A la segona part del concert, Katia Michel afrontà les Davidsbündlertanze ("Danses de la confraria de David"), op. 6 NIKOLAI OEMIOENKO STtPHANE OEN~VE amb la selecció del celebèrrim ballet Romeu i fulieta de Prokófiev va mostrar-nos una de les millors cares de la temporada. Descriptiu, profunditzant en el contingut argumental de Shakespeare que Prokófiev va retratar admirablement; l'opulència d'instants com Montescos i Capu- Jets (suite 2), el dramatisme de la mort de Tibald, la sensibilitat de la mort de Julieta o les harmonies punyents del passatge inicial, ens conduïen cap a un paisatge descriptiu que l'orquestra i l'experimentada batuta de Denéve van evocar amb altes dosis de seducció. de Robert Schumann. El repte interpretatiu que aq uesta obra planteja no és un repte instrumental. Els músics romàntics (un adjectiu que escau a Schumann com potser a cap altre compositor) visqueren dominats per la il·lusió de la transcendència. Tant els dominà aquesta il·lusió, que no és exagerat qualificar el romanticisme dc religió estètica. Posar tant d'èmfasi en la voluntat de transcendència fa que el que és immanent, el que està present (el so, en el cas de la música) prengui una importància relativa. De fet, només té importància en la mesura que pugui remetre' ns a allò que no pot ser present de cap manera, a allò que està més enllà. Amb independència que aquest més enllà sigui o no purament il·lusori, la música romàntica en depèn del tol. I és aquí on Katia Michel queda desarmada. La manca d'una imaginació transcendent fa que la seva perícia instrumental no serveixi, davant d'una partitura de Schumann, per a res. Escoltar els seus esforços infructuosos em feia pensar en les paraules de Glenn Gould amb referència al seu enregistrament de joventut de les Variacions Goldberg: "Too much piano playing." En efecte, Katia Michel s'esforçà molt a tocar el piano, sense comprendre que les Davidsbündlertiinze consisteixen, en úlúma instància, en una altra cosa. Difícil diàleg OBC-germans Claret de l'equilibri de sonoritats entre orquestra i solistes. Lluís Claret continua essent fidel al seu nivell artístic, amb una projecció de sonoritat àmplia, brillant i d'un espectre ampli de matisos, sempre d'acord amb la partitura que porta entre mans, ja sigui Haydn, Bach o Dvorak. Gerard va mostrar un discurs equilibrat, incidint menys en el matís i en la subtilesa, però apostant per la vessant virtuosística. Una versió en què el volum orquestral va sobreposar-se en molts passat· ges als solistes, però que malgrat tot va manifestar aquell esperit romàntic i virtuosístic que emana d'aquesta particular partitura concertant. Ja en la segona part, la Sim- fonia núm. 4 de Txaikovski. El tema del destí, la nostàlgia, l'espontaneïtat que emana de I"'Scherzou i, per cloure-la. el trionúal fmal en què la vida s'imposa al destí més amarg marquen el discurs d'aquesta pàgina. En l'obra, lirisme, apassionament, vehemència, poesia i melangia, conviuen dins un discurs programàtic que l'OBC va resoldre amb correcció, això sí, amb una certa predilecció de Fabien Gabel a una sonoritat esplendorosa, amb moments més tendent a potenciar l'efectisme que no el matís, però en definitiva a un nivell que va permetre copsar tota la màgia emotiva que envolta aquesta obra escrita en un dels moments més baixos a nivell personal durant la vida del compositor. grandesa dels compositors. Era el cas de la primera frase del Quartet en Do major, op. 20 núm. 2 de F. J. Haydn: articulació i direcció ben idèntiques en violoncel i violí segon, amb una viola bellíssima en el desplegament de l'hannonia dels arpegis. Una viola (amb el concurs de violí segon) també fantàstica i profundament elegant en les figures obstinades del principi del Quartet en Re menor, K. 421 de Mozart, així com en tots els passatges de farcit hannònic. Moments de genialitat interpretativa que el quartet féu aparèixer novament en el trio del minuet mozartià i en les dues últimes variacions de l'últim moviment (quina elegància de la coda!) amb què s'acabava el concert. En els Cinc moviments per a quartet de corda de Webem, els Quiroga van demostrar a bastament el seu profund coneixement de l'obra, regalant sonoritats esplèndides en tot moment. A banda dels collegno mil·limètrics, pianissimi d'insomni, crescendi enrauxats ... , era meravellosa i aclaparadora la riquesa d'harmònics en els passatges en fortesul ponticello! El Quartet op. 3 de Berg -que ex-plota menys la tímbrica- fou exposat amb tota la seva força i dramatisme, en una versió digna de record. Distingida posada de llarg del Quixote Quartet vol transmetre. El Quartet Quixote va sorprendre per una interpretació molt segura. treballada i atenta al discurs general de l'obra. En aquesta es podia entendre el missatge de les paraules de Jesucrist a la creu: el despreniment, la clemència, la fratemitat, la por, la debilitat humana, la divinitat, la humilitat i la fe. Només una lectura en línies generals un pèl accelerada -els largo i els Iento eren més andantes que l'assenyalat per Haydn en la partitura- va restar solemnitat a una obra que prenia absolut significat en plena Setmana de Passió. A la sortida quedaven ganes de tornar a escoltar la formació i seguir una trajectòria que s'albira profitosa. Que les ocasions siguin propícies perquè així sigui. TEMPORADA OBC. Gerard Claret, violí. lluís Claret, violoncel. Dir.: Fabien Gabel. Brahms: Doble concert per a violí, violoncel i orquestra en La menor, op.102. Txaikovski: Simfonia núm. 4. L'AUDITORI. 22 D'ABRIL DE 2010. per LI. T. l Doble concert de E Brahms, hereu del Triple de Beethoven, esdevindrà la darrera obra concertística del compositor alemany. Va ser escrit a Rhun l'any 1887, després del distanciament i la reconciliació postetior amb Joseph Joachim, destinatari del Concert per a violí estrenat el 1879. El cèlebre solista va instar l'autor a potenciar l'escriptura efectista i virtuosística palesa en tota l'o- bra i més concretament en el darrer moviment; aquests diàlegs concertants commovedors pel seu romanticisme entre orquestra, violoncel i violí esdevindran l'eix d'una obra en què la plenitud simfònica brahmsiana assolirà un dels seus punts àlgids. Els getm ans Claret, sota direcció de Fabien Gabel, eren els encanegats de protagonitzar el rol de solistes amb una actuació que va compartir moments de gran brillantor amb d'altres marcats per una certa fredor a causa sobretot De Viena a Viena TEMPORADA DE CAMBRA. Cuarteto Quiroga. W. A. Mozart, F. J. Haydn, A. Berg, A. Webern. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTORELL). 22 d'abril de 2010. per J. B. P. ----- rograma interessantíssim el que proposaven els integrants del Cuarteto Quiroga, una formació jove però sòlidament ancorada a Ics sales i els festivals internacionals de més anomenada. Primer 1-Jaydn, al costat dc Webern; després Berg, al costat dc Mozart. És a dir: Segona Escola de Viena en diàleg amb la suposada "Primera". Els dos autors P obviats, Beethoven i Schonberg, haurien aportat una més gran gravetat -potser excessiva- al to general del concert, que rou d'una nitidesa admirable. En els clàssics, el discurs dels Quiroga revelava -sobretot als inicis de moviment- idees lluminoses, d'aquelles que fan parar bé l'orella, que predisposen a una escolta encara més atenta i que posen en relleu (a través dels detalls més mínims) la CICLE JOVENTUTS MUSICALS. Quixote Quartet. Haydn. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTOREL). 31DE MARÇ DE 2010. per M. C. P. A mb aquest concert donava inici el primer cicle de joventuts Musicals a L'Auditori, que té com a objectiu situar a primera línia professional els joves talents del país, que cada cop s'han de moure en un entorn més competitiu. Una esquenada que els artistes defensats per Joventuts Musicals d'Espanya han de saber aprofitar, tot demostrant el seu talent i la seva solvència a l'escenari. El concert inaugural va anar a càrrec del Quixote Quartet, una fom1ació novella (nascuda l'any 2006) que té al seu darrere anys de formació amb alguns dels músics de més repercussió intemacional en l'actualitat, com el Quartet Casals, Kennedy Moretti i Gyorgy Kurtag, entre d'altres, i que des de l'any 2008 formen part de I'European Chamber Music Academy (ECMA). Guardonats a diversos concursos, entre els quals el Premi Thomastik lnfeld al millor grup de cambra de l'Acadèmia de Viena i ja exercint com a professors dins els sistema d'Orquestres juvenils i lnfantils de Veneçuela, el Quixote Quartet, format pels violinistes Daniel Cubero i María Sanz, la violista Mariona Oliu i el violonceJ.Iista Amat Santacana, van aparèixer a l'escenari com un conjunt sòlid i ple d'idees. I no era gens fàcil tenint en compte l'exigent partitura escollida: Les set darreres paraules de Crist a la creu, op. 51 de Franz )oseph Haydn. La música per a quartet dc corda de Haydn és d'aquelles músiques que enganyen a primera vista. Sota l'hàlit d'una aparent transparència i claredat de la forma i les melodies suggerides per Haydn s'amaga una profunditat de contingut que exigeix la meditació seriosa i convençuda sobre allò que es 23 263 lli:C·I¡(i.Wi eR rT 1e A sica Contemporània. Tés que la mateixa música - ni que soni igual- sembla que no s'escolta de la mateixa manera (i, per tant, no té el mateix públic) si es presenta sota l'embolcall d'una discogràfica cool que si se situa en l'herència última d'aquesta gran tradició que s'anomena "música clàssica". Consideracions sociològiques a part, el programa confeccionat per Ja violista Kj m Kashkashian i la percussionista Robin Schulkowsky (amb la col-laboració puntual dels BCN 2 16) presentava una linia estètica d'allò més coherent, amb obres que indagaven en les sonoritats menys òbvies dels insttuments. Unes obres que -per la seva poètica pròxima al xiuxiueig, al gest, a la lletania, a l'aire, a l'ambient sonor o al mateix silenci- reclamen una actitud interpretativa altament compromesa. Compromesa no sols a nivell tècnic, sinó sobretot a nivell estètic o -si m'ho permeten- a nivell ètic, emocional i, en última instància, gairebé espiritual. Una actitud interp retativa que és la que hauria de ser sempre, fet i fet; però que, per desgràcia, no és excessivament habitual. Per això, quan algú toca des d'aquest lloc, la música sona diferen t, independentment del cicle de concerts en què s'emmarqui. I llavors la diferència amb la majoria d' interpretacions a què estem acostumats aquí no és una diferència de grau, sinó una diferència radical. Al capdavall, és Ia diferència entre tocar una nota, o que la nota et toqui. .. Encara ens queda molt per aprendre. Lliçó magistral de Martin Stadtfeld entrades dels subjectes, contrasubjectes o els efectes mirall poden percebre's amb total nitidesa. Amant d' una sonoritat equilibrada, d'un mezzoforte ple de naturalitat, li agrada submergir-se en pianissimi plens de delicadesa i entrar en fortíssims mai estrepitosos però que mosh·in una sonoritat organística al més pur estil de les adaptacions Bach-Busoni. Stadtfeld, que va oferir com a bis la temible Toccata de Prokófiev i la delicada Siciliana de Bach, tornarà al Palau el 2012 an1b el segon volum d'El clave (tal com va fer anys enrere Daniel Barenboim després de tocar el primer volum), una bona ocasió per reh·obar-nos amb aq uest talent de la interpretació pianística bachiana. Actitud radical EMCBARCELONA. Kím Kashkashian, viola. Robin Schulkowsky, percussió. BCN 216. Dir.: Ernest Martfnez lzquierdo. G. Scelsi, K. Ueno, G. Kurtag, M. Porat, B. Olivero. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTORELL). 16 D'ABRIL DE 2010. per J. B. P. ona entrada a la Sala 2 de L'Auditori per escoltar un programa de música estrictament contemporània. Òbviament, la presència de Kim Kash kashian - una de les violistes de més anomenada internacional- era un reclam llaminer, que fe ia que la concentració de violes per metre quadrat fos sens dubte molt més elevada que en cap altre concert. B Però el fet que la Sala 2 presentés tan bona enh·ada es devia també al fet que l'actuació s'emmru·cava en el cicle ECM Barcelona, la temporada de concerts que el prestigiós segell alemany du a terme per segon any a L'Auditori. Perquè és indubtable que aquest segell de referència ha creat el seu propi pú blic. Un públic que, molt probablement, no haUJ;a assistit a aquest mateix concert si s'aixoplugués sota el marc d'un eventual Festival de Mú- EUROCONCERT. Martin Stadtfeld, piano. J. S. Bach: El clave ben temperat. PALAU DE LA MÚSICA. 21 D'ABRIL DE 2010. per LI. T. E l jove pianista Martin Stadftfeld ja havia actuat a Barcelona el mes de maig de 2008 oferint una de les millors interpretacions en directe de les Variacions Goldberg que s'hagin pogut escoltar a la ciutat, equiparables a aquelles que força anys enrere van oferir Tatiana Nikolajeva o Daniel Barenboim. Ara. amb el seu deb ut al Pa lau, aq uest jove pianista -primer pianista alemany guanyador amb disset anys del Rubinstein de París, final ista del Busoni de Bolzano i guanyador am b vint-i-dos del Bach de Leipzig- ens presentava el primer ll ibre d'E/ clave ben temperat, obra que va emegistrar l'agost de 2008 i que forma part del seu repertori habitual. Interpretant de memòria, Stadtfeld posseeix una particular visió de la interpretació de Bach. Per un costat, ell interpreta amb un gran piano de cua i això repercuteix en la realització d'un joc magistral dels pedals, en les possibilitats que s'ofereix en la diferenciació de les veus en les 24 fugues (en especial en la prodigiosa núm. 4 a cinc veus o en les escrites a tres o quatre veus) i aprofita la maquinària de l'instrument - la resposta de la tecla- per imprimir una velocitat endimon iada a certs preludis, com el núm. 2, el núm. 5 o el núm. 1O, a tall d'exemple. E l seu Bach, però, no només resulta artificiós, sinó modelat am b una lògica constructiva d'absoluta clarividència: les fugues avancen am b un discurs embriagador en què les diferents Un espectacle fascinant a Sant Llorenç de Morunys LA CERIMÒNIA DE LA LLUM. Udia Pujol i Mohamed Bout Ayoub (veus). Xavi Lozano, Efrén López, Mohamed Sou li mane, Pau Marcos, Míriam Encinas, Aleix Tobias, Angelo Manhenzane, Mart! Hosta, Miguel Angel Cordero i Dani Espasa (instruments). Escenografia i direcció d'art: Judit Vidal i Mireia Cusó. Assessorament historicoartrstic: Almudena Blasco i Francesc Massip. Dir. musical: Dani Espasa. Producció: Jesús Manuel Montané. Promotor: el Monegal Cultural. Direcció: Udia Pujol. ESGL~SIA PARROQUIAL DE SANT LLORENÇ DE MORUNYS. 23 124 D'ABRIL DE 2010. per J. C. C. costumats a manifestacions d'estructura formal convencional, quru1 apareix quelcom radicalment diferent, l'exercici de la crítica esdevé molt complicat. Aquest és el cas de Ja proposta que ens ocupa, que va acollir la bella església de Sant Llorenç de Morunys, propiciada per aquesta iniciativa dia rere dia A 24 264 més ambiciosa i imaginativa que és el MonegaJ Cultural. La cerimònia de la llum és un espectacle que no té referents i que, de fet, a partir de la seva celebrada presentació en l'indret esmentat, cada marc en ponderarà o condicionarà la realització, ja que aquest component assumeix un paper no determinant però sí signifi catiu. El títol situa molt bé el con- tingut: és una cerimònia, una autèntica celebració -gairebé una concelebració, perquè el públic se'n sent partícip-, en què sobre el concepte "llum" entès també com a naixença, un guió musical que pivota a redós d'El llibre vermell de Montserrat converteix l'enfilall de temes musicals en un exercici litúrgic que embolcalla l'espai i que sedueix l'espectador. Escenari natural, configuració escènica, dramatúrgia, riquesa i elaborada tria musical, d'un acusat context medievalista, juntament amb interpretacions admirables configu ren un espectacle inexplicable en te1mes convencionals, però que corprèn i fascina. Tot, cal remarcar que tot, fi ns i tot el programa de mà, es produeix en uns elevats nivells d'excel·lència, en un treball genèricament coral, per bé que, és cla1~ emergeixi per força el protagonisme personal de Lídia Pujol, autèntic deus ex machina de la proposta. El seu cant és persuasiu i cerca més convèncer que no complau re en el sentit hedonista de l'expressió. lnoupla d'estudis, una realitat IJj.'.lil. A DUES VEUS I La música tradicional a l'aula Aques t m es hem proposat a dos professors de l'ESMUC que ofereixin la seva visió sobre el procés d'en senyament de la música tradicion al en l'àmbit acadèmic. Els articles presenten aques ta temàtica des de dos àmbits de la música tradicional inclosos en el pla d'estudis de 1'ESMUC: el flamenc, a partir de l'article de Joan Asen sio, i la música tradicional catalana, amb el de Daniel Carbonell. Joan Asensio Daniel Carbonell Professor de guitarra flamenca de I'ESMUC Professor de g ralla de I' ESMUC I llamenc és una música amb una trajectòtia mol t curta en l'àmbit educatiu oficial. A Catalunya, el ptimer conservatori superior que va introduir aquesta música en el seu programa docent fou I'ESMUC l'any 200 I. Davant d'aquesta situació, una qüestió que encara ens plantegem als conservatoris sobre la docència del flamenc és la scva situació en l'organigrama educatiu. Alguns el situen com un depat·tament independent de la resta i, d'altres, en canvi, l'inclouen al grup de Música Tradicional. El llamenc és una música que sempre s'ha transmès pel meravellós, ric i complex sistema educatiu que aporta la tradició oral. Hi ha una tendència errònia a associar aquesta forma d'ensenyament musical amb un sistema inferior, senzill i menys efi caç que el sistema acadèmic occidental. Per tal d'optimitzar la docència, considero imprescindible que deixem dc banda les jerarquitzacions entre els diferents esti ls musicals i centrem la didàctica dels conservatoris en la riquesa que els nous materials d'aprenentatge ens poden aportar. L'efi càcia dc la docència del fla menc passa per entendre l'equilibri entre l'escola fl amenca tradicional (basada en la transmissió oral) i les tècniques de l'escola occidental (l'educació clàssica dels conservatoris). Sens dubte, el jazz pot ser un referent, a causa de la canalització que ha fet en la seva introducció al món acadèmic i per la similitud que tenen ambducs músiques en els seus processos evolutius. Tanmateix, hi ha matèries del flamenc, com ara l'acompanyament al cante/bai/e i el cante. en què la tradició oral ha de continuar tenint un pes important. La guitarTa flamenca i el can/e compten amb uns processos d'aprenentatge que fa generacions que funcionen. que han donat resultats exceHents i contenen mecanismes molt vàlids. Tots aquests mecanismes, complementats amb algunes pràctiques docents actuals, han de contribuir a una millora substancial d'aquesta disciplina en l'educació oficial. La manca d'estudis oficials de grau elemental i mitjà d'aquesta especialitat a Catalunya és un problema greu que no té solució a curt termini. D'altra banda, l'entrada imminent del nou Espai Educatiu Europeu ofereix l'oportunitat de millorar alguns dels aspectes esmentats. També crec que és de justícia afirmar que, si avui el fl amenc és una realitat a les nostres aules, aquest és un mèrit que ell mateix s'ha guanyat. El fl amenc és una música novella en la docència oficial. Ha entrat tard a Ics nostres aules i a les de tot el món, però ho ha fet, de ben segur. per quedar-s'hi i progressar. E 2 ESMUC Extracte. El text complet es pot consultar a: www.flamenco.cat a música tradicional és més fàcil definir-la pel que no és que pel que és. Qualsevol defmició de tradicional, avui dia, entra ràpidament en contradiccions. Bàsicament, la transmissió de generació en generació es contraposa amb les recuperacions de patrimoni i l'aprenentatge acadèmic. Per tenir una visió global del que és la música tradicional hem de tenir present la música, el músic, l'instrument i la funció que fan. I el tema encara es complica més quan hi afegim l'ensenyament. Per poder entendre aquest tipus de música hem de ser conscients que hi ha una tipologia de música tradicional i de persones que la interpreten vinculada a diferents moments històrics. Les modificacions de la societat durant el segle xx gairebé van provocar la desaparició de la música tradicional, però al mateix temps van permetre el naixement del sentiment nacionalista de la renaixença i l'esclat de Ja cultura popular al carrer. Actualment hi ha una generació que arriba a la música d'àmbit tradicional per motius polítics i de sociabilitat. El motiu que els mou és tocar per participar i formar part d'un grup, i això pot provocar que el nivell musical no arribi a uns mínims estètics. Al mateix tem ps, existeix la figura del músic tradicional professional, amb una funció concreta, remunerada i amb pretensions musicals. Normalment s'han format de fo rma autodidàctica, a força de pràctica i investigació, tot i que les últimes fornades ho han fet en escoles. L'aprenentatge de la música tradicional s'ha organitzat d'una manera natural en escoles, algunes de les quals capdavanteres en la promoció de la cultura popular. Cal que aquestes escoles nodreixin de músics de qualitat els castells, els gegants, els grups de danses i de folk, per tal d'equilibrar la balança entre participar i fer una acció artística de qualitat. La seva responsabilitat no és donar continuHat ni recuperar la música tradicional, sinó fabricar els músics que hauran de fer aquesta feina. Això es defineix en un pla d'estudis en el qual ha d'entrar: l'actitud, el saber estar, conèixer el context. ser autosuficient i tots els conceptes musicals. Aquest curs surt la primera promoció d'estudiants de música tradicional de I'ESMUC de gralla, acord ió diatònic i fiscorn . Aquests alumnes s'han convertit en músics complets, autosuficients i in tèrprets d'a lt nivell que tenen un esperit innovador i s'estimen el folklore. La música tradicional està viva i continua evolucionant i adaptant-se a les funcions que se li demanen a cada moment. Tal com diu Miquel Tugores, amic, constructor de tamborins i flabioler dc Mallorca, "la música tradicional és com un retrovisor: sempre va endavant però sense deixar de mirar ellrere". L I SOSTINGUT l{j¿illfj Crònica del concert inaugural del cicle d'activitats de l'Any Chopin i els preludis i les fugues de Das wohltemperierte Klavier de Bach exploren detenninats afectes de cadascuna de les tonalitats, els Preludis de Chopin constitueixen una coHecció de peces que penetren en l' imaginari romàntic a través de la introspecció filosòfica, el caràcter dels quals fa al·lusió a la interioritat de Chopin i al seu taller d'escriptura -mai tancat a una forma concreta, sinó abocat a l'expressió de la puresa informal, indeterminada, on es realitzen possibilitats plurals de quelcom que és, per se, infinit. Nietzsche va veure en la persona de Chopin una personalitat musical alliberada de la influència germànica, per les seves arrels eslaves i el record de l'imaginari de la pàtria polonesa. Chopin era un home fràgil i alhora impetuós. La vida el va portar a travessar Europa en la mateixa direcció que s'escampava el romanticisme. Però Chopin no és fill del romanticisme, dels genis i dels virtuosos, sinó dc la claredat i de l'idealisme. El llegat de Chopin és, per sobre de tot, pianístic. Un llegat en què el piano deixa d'ésser l'instrument mitjançant el qual es fa música per esdevenir tot ell música; l'expressió immed iata d'una musicalitat que no deixa de ser poesia pura i nua. El seu llenguatge musica l refinat s'expressa amb una elaborada ornamentació en què la retòrica no és una disfressa virtuosa sinó que està imbricada amb el mateix teixit musical. Ramon Coll, veterà pianista i exprofessor de l'Escola, interpretà els vint-iquatre Preludis i tres Nocturns de Chopin en el marc de la inauguració del cicle d'activitats que celebren aquesta efemèride musical. Coll, amb solvència tècnica i una mesurada expressivitat, aconseguí donar vida al llegat de Chopin. L'acte s'inicià amb les paraules del director de I'ESMUC, Josep Borràs, i del cònsol general de la República de Polònia, Hble. Sr. Marek Perna!; aquestes ducs institucions, juntament amb el Departament dc Cultura i Mitjans de Comun icació de la Genera litat, han estat les organitzadores del cicle d'activitats entorn dc la figu ra dc Fryderyk Chopin. En l'acte també va tenir lloc una lliçó a càrrec d'Anna Serret, estudiant que prepara el treball de fi de carrera sobre la figura dc Chopin a través de la seva última obra. S Isaac Alamo Estudiant de Musicologia El mètode Su zuki amb Eulàlia Subirà uè cal entendre per talent? Quins han de ser els objectius en I"educació musical? Com s'ha d'avaluar el progrés en !"aprenentatge? Són preguntes emblemàtiques i constants en Ja pedagogia musical que la pedagoga i violoncel-lista Eulàlia Subirà va respondre amb compromís i un generós entusiasme el passat 24 d'abril en una conferència concert sobre el mètode Suzuki celebrada a I'ESMUC. Eulàlia Subirà compta amb una llarga experiència com a professora de violoncel a l'Escola Municipal de Música de Manlleu. però també fa una important tasca de reflexió que acompanya tot el que diu. Fidel difusora del mètode Suzuki en la pedagogia de l'instrument, l'Eulàlia va subratllar que el talent s'aprèn; que és un desenvolupament de capacitats accessible a tots i que, en el cas de la música, pot començar a edats primerenques amb la mateixa naturalitat amb què s'aprèn a parlar. La implicació dels pares és fonamental, així com el respecte al ritme d'aprenentatge propi de cada nen, que no ha de venir marcat per l'edat, sinó per les capacitats. El progrés consisteix en ''sorpreses·· quan hi ha un canvi d'actitud i d'interessos en el nen i es constata un assoliment que inadia en tota la seva activitat cognitiva. Com a mostra dels resultats, l'Eulàlia va portar un grup d'alumnes seus, d'entre 9 i 15 anys, fo1mat per 18 violonccl·listes i un contrabaix, que van interpretar un divertit recorregut per la història de la música amb un toc de teatre inclòs. Q Maria del Mar Poyatos. Estudiant de M usicologia Aprenentatge amb mètodes cooperatius l passat 28 d'ablil va tenir lloc a I'ESMUC una sessió del Seminari dlnvestigació en Educació Musical a càrrec de joan F. Vidal Arasa, professor del Conservatori de la Diputació de Tarragona a Tortosa i membre del Grup dc Recerca sobre Aprenentatge entre Iguals (UAB), que va exposar un estudi de cas en què s'analitza la viabilitat de l'aplicació d'aquesta metodologia en la classe d'instrument. Aquesta sessió neix d'un projecte sorgit an·an de la participació en un curs sobre disseny i implementació de projectes d'innovació educativa a les escoles de música organüzat pel Departament de Pedagogia de I'ESMUC el curs 2002-03 i impartit per José Tejada (UAB) i Javier Duquc (ESMUC). El curs 2003-04 es començà a aplicar en l'assignatura d'harmonia del Conservatori de Música de Tortosa i en cursos posteriors en les d'anà lisi i contrapunt i llenguatge musical. En la primera part dc la sessió es va refl exionar sobre qu ines són les condicions necessàries per tal que l'aprenentatge sigui cooperatiu. Els assistents van experimentar amb la pràctica de dos mètodes cooperatius: els Guions cooperatius (Dansereau, 1979) i Puzzle2 (Siavin, E 1986) . Després es va exposar la unitat didàctica "Desplaçaments al llarg del diapasó", en què els dos professors de guitarra del Conservatori de Tortosa (PeregiÍ Portolés i Sàndal Campàs) interaccionen cooperativament entre ells amb un alumne de grau mitjà (Pau Prades) perquè aquest assoleixi una competència instrumental a tTavés d'una adaptació de la metodologia Entrevista en 3 passos. Fruit d'aquest projecte s'està elaborant una tesi doctoral dirigida per David Duran, professor del Departament de Psicologia Evolutiva i de l'Educació de la UAB. Joan Vidal. Professor del Conservatori de la Diputació de Tarragona a Tortosa Trobada de l'Anella Científica (TAC) a l'ESMUC ' Anella Científica, xarxa de comunicacions d'alta velocitat creada rany 1993 per la Fundació Catalana per a la Recerca i la Innovació, connecta avui dia més de vuitanta institucions de Catalunya, entre les quals les universitats i instituts de recerca, i institucions artístiques i culturals, com són l'ESMUC, el Liceu o l'Insti tut del Teatre. I Aquesta trobada és un fòrum anual obert a gestors de les tecnologies de la informació i la comunicació on es presenten projectes innovadors, serveis avançats d'lntemet i es debaten polítiques i estratègies que cal seguir en el futur. La TAC't O gira entorn de Ics noves necessitats d'intercanvi d'inf01mació i interacció (espais d'aprenentatge en línia. llocs de treball virtuals ... ) que es donen a les xarxes acadèmiques, així com la seva disponibilitat, a través de serveis allotjats a la mateixa xarxa o nous entorns com el cloud computing. L'ESMUC ha estat escollida com a seu de la TAC' lO i la trobada tindrà lloc el 22 de juny, de 9 a 16 h. L Jordi Vare la. Cap d'Informàtica de I'ESMUC 3 i{j,i,(fJj ARTICLE El nou pla d'estudis del Grau superior Preguntes amb respostes Aquesl article ha estat escrit d'acord amb les preguntes que els estudiants han planteja l sobr'e els asp ectes que més els preocupen del nou pla d'estudis del Grau superior en música que s'implantarà a partir del proper curs 2010-11. Cal tenir en compte que a hores d'ara - aquestes ratlles són escrites a final d'abril- en cara hi ha certes indefinicions que no es poden respondre amb certesa, especialment per manca de la legislació que ha d'esLabJ ir l'ordenació d'aqu est grau. I 4 per JOSEP MARGARIT i JOSEP PUJOL - Quines diferències hi ha e ntre els dos plans d'estudis? -El nou pla d'estudis s'articula per adaptar-sc a l'Espai Europeu d'Educació Superior, segons el Pla de Bolonya. Els aspectes essencials que proposa són una filosofia pedagògica basada més en l'aprenentatge que no pas en l'ensenyament, la implantació de sistemes d'avaluació dc la qualitat i un sistema de capacitat de transferència i comptabilitat dels estudis. Aquest sis tema unificat de crèdits és I'European Credi t Transfer System (ECTS). Els ECTS quantifiquen el pes de cada assignatura en un cuJTículum, permeten l'equiparació entre els currículums de diferents centres a partir d'aques ta quantificació. i no tant segons els continguts específics rebuts. La diferència amb el sistema actual és que aquest relaciona nombre de crèdits amb nombre d'hores lectives, mentre que el nou sistema de crèdits d'ECTS quantifica Ics hores dc dedicació totals de l'estudiant. L'adaptació a Bolonya permet, a més, millorar el currículum actual compensant-ne les mancances detectades al llarg d'aquests anys i enfortint-ne els seus punts forts. - Quines són Ics lleis que defin eixen aquests estudis? - Fins ara, en primer lloc hi ha la LOE (Llei orgàn ica d'educació), en la qual, secció 3a (a rticles 54 a 58), es fa referènc ia als ensenyaments artístics superiors, en els quals s' integren els estudis musicals. Després, el Reial decret 1614/2009 estableix l'ordenació d'aquests ensenyaments artístics superiors. A principi d'abril s'ha publicat el Reial decret 303/20 I O, que determina els re- quisits mínims per als centres d'ensenyaments artístics. Però ara mateix (final d'abTil), encara no s'ha publicat l'altre Reial decret que ha d'establir l'ordenació dels ensenyaments superiors dc música, tot i que s'està treballant en un esborrany d'aquest decret. I queda pendent el decret que. en l'àmbit català, ha d'acabar de concretar-los. - Què apo•·ta e l Reial decret 1614/2009? -Els elements més interessants d'aquest Decret són els següents: els estudis arlistics superiors són estudis de grau (com els de la universitat). Així, els estudis musicals passen a ser Grau en música (en l'especialitat corresponent). Després. es preveuen els estudis dc màste1~ denominats Màsters en Ensenyaments Artistics. Per mitjà de convenis amb les universitats, també es poden impulsar programes de doctorat. Pel que fa al grau, ha de tenir 240 crèdits, amb un treball de grau que ha d'estar entre 6 i 30 crèdits. També determina que Ics pràctiques, si hi són, hauran de tenir una extensió màxima de 60 crèdits. -Hi ha d' haver canvis molt importants? - Hi haurà molts continguts i assignatures que tindran continuïtat: no s'ha volgut fer un trencament fonamental amb l'altre pla d'estudis, el qual, d'alguna manera, ja tenia previstes algunes de les exigències i novetats que ara són exigides des de la Unió Europea. - Aixi, les noves titulacions tindran el mateix nombre de crèdits ECTS? -Sí, totes tindran 240 crèdits ECTS. repartits equitativament en quatre cursos de 60 crèdits cadascun. El curs tindrà una durada de 36 setmanes. - Què s'ha tingut en comp te a l' hora de fer el nou pla? -Per formular els nous graus. s'ha partit dels plans d'estudis actuals, tot respectant-ne el que funcionava, detectantnc les mancances i intentant respondre a demandes i necessitats concretes, expressades a través dels departaments. També s'han tingut en compte les competències que ha d'assolir cada ti tulat, així com el projecte d'escola propi de I'ESMUC, establert en el recent pla estratègic de la Fundació. A més, ha calgut establir les possibles traduccions en crèdi ts ECTS dels diferents tipus d'assignatures (col ·lectiva bàsica, col·lectiva d'especialitat, semicol·lectiva, individual, etc.). - Què és això de les competències? -És un concepte bàsic en la planificació de les noves titulacions, que es defineix en funció de perfils professionals concrets i, en conseqüència. ha de preveure com adquiriran els estudiants les habilitats i els coneixements per desenvolupar-se amb èxit en aquest marc professional. Una possible definició de "competència" és un conjunt de coneixements, de capacitats, d' habilitats i d'actituds necessàries per dur a terme una tasca determinada. Ser competent implica integrar aquests sabers i permetre a la persona d'enfrontar-se satisfactòriament a un conjunt de situacions concretes. És per obtenir unes determinades competències que s'han dc concebre activi tats d'aprenentatge, els continguts, les assignatures. -Com es valoraran les hores d'estudi? - Aquest és un dels aspectes més importants del nou pla, centrat en l'estudiant i la seva dedicació als estudis. Els nous crèdits ECTS es compten tant a partir de la docència rebuda com de les l 1 J ARTICLE Grau en música Especiali- tat de... l REQUADRE I. DESCRIPCIÓ DEL GRAU 1 f hores d'estudi que cal dedicar a cada assignatura. En els estudis musicals superiors es parteix de la base que un crèdit ECTS equival a 30 hores en total. tant de classes com d'estudi. Encara que dues assignatures puguin tenir el mateix nombre de crèdits, pot ser que una tingui més docència però també menys dedicació a casa que l'altra. En total, tanmateix, han de sumar el mateix nombre d'hores de dedicació global. Les hores de dedicació inclouen totes les activitats que ha de fer l'estudiant en una assignatura: hores dc classe, en les diverses categories (classe magistral, seminari, pràctiques ... ), tutoria d'assignatura, treball autònom (estudi personal, treballs, lectures, etc.), treball dirigit (recerca, biblioteca, assaig, treball de camp, etc.), preparació d'ac ti vitats d'ava luació, realització de les activitats d'ava luació. -Com queden les assignat\lres troncals? -L'esborrany del Decret estatal estableix que 24 dels 240 crèdits han de ser d'assignatures corresponents a matèries de formació bàsica, més o menys equivalents a les assignatures troncals. Això vol d ir, per tant, un lO % de la dedicació de l'estudiant. El nou pla d'estudis que presentarà l'ESMUC no s uperarà aquest nombre mJnjm de crèdits. - 1 les assignatures d' interpretació? -El mateix esborrany determina uns crèdits núnjms, que en molts casos podran ampliar-se. En l'especialitat d'interpretació, caldrà cursar un mínim de 60 crèdits d'instrument/veu, 30 crèdits de formació instrumental complementària i 12 de música dc conjunt. El pla d 'estudis que presentarà l'ESMUC comportarà entre 84 i I 04 crèdüs d'instrument/veu, entre 30 i 46 crèdits de formació instrumental complementària i entre 30 i 44 dc música de conjunt. segons els àmbits i les modalitats. - Continuarà havent-hi proj ecte final? -Sí, s'estableix un Treba ll de Fi de Grau per a totes les especialitats, q ue probablement serà de 9 crèdits ECTS per a totes les especialitats. -Quina diferència hi ha entre el nou grau i l'altre, pel que fa a la titulació? -Tots dos són equivalents a llicenciatures universitàdes, que d'ara endavant també compartiran el nom de grau i, per tant, l'equivalència encara serà més clara. En el cas dels títols, hi haurà aquestes especialitats: composició, direcció, interpretació, musicologia, pedagogia, sonologia i gestió i producció musical. L'especialitat d'interpretació, única, es dividirà en els quatre àmbits: música clàssica i contemporània, tradicional, antiga i jazz, i música moderna, tot i que aquesta divisió no constarà en la denomjnació oficial del títol. -Caldrà "homologar'' les titulacions atorgades fins ara? -No, una i altra tenen la mateixa validesa. -Com s'anirà implantant el nou pla? -El proper cu rs només s'implantarà a primer; en la resta de cursos seguirà el pla vigent fins ara, que s'anirà extingint gradualment. -Hi haurà assignatures noves? Si n'hi ha, s'oferiran també als estudiants de pla antic? -Sí, el nou pla n'estableix algunes. Els IJ)MIIOj estudiants de pla antic les podran cursar com a optatives, sempre que no tinguin requisits especials. - Si es sus pèn a lguna assignatura. s'ha de canviar de pla d'estudis? Potser és millor passar al pla nou'? -Només per una assignatura no caldrà canviar de pla. En la convivència dels dos plans, caldrà establir equivalències entre unes i altres assignatures, i mecanismes per passar al nou pla. - A quina especialitat del nou grau equivaldrà l'actual Pedagogia de l'instrument? -L'especia litat de Pedagogia passa a ser una sola quant a titulació. L'aposta de l'Escola és un pla d'estudis que comport i la fusió de les dues especialitats actuals, de manera que pugui seguir responent als diferents perfils professionals. Tot i que no està encara tancat. el format segurament serà el d'un o dos cursos comuns. dedicats tant a matèries instrumentals i musicals com a matèries pedagògiques, i després uns itineraris diferenciats que comportin l'especialització de diferents perfils docents: fo r·mació bàsica. educació general. d idàctica dc l'instrument i gestió i comunitat. En aquesta fusió inicial, l'aprenentatge musical adquireix un pes prou important. -És veri tat que amb l'especialitat d'interpretació no n' hi ha prou per impartir classes? -La formació específica per poder impartir classes s'adquireix en l'especialitat dc Pedagogia. Tot i això, la LOE marca com a requisit indispensable per exercir la docència del règim general (insti tuts de secundària) l'obtenció d'un màster, que substitueix l'antic CAP (Curs d'aptitud pedagògica), al qual es pot accedir amb qualsevol especialitat del Grau en música. Tot i que encara no s'ha regulat, és gairebé segur que per exercir la docència en el règim especial reglat (és a dir. el grau professional de música en conservato1is) també serà necessari un màster específic. On, de moment, no serà necessari el màster és per impartir classes a escoles de música. A les escoles dc primària. en canvi, la titulació exigida és la dc magisteri. - 1 els tjtulats en el Grau Superior de Pedagogia MusicaJ també hauran de fer aquest màster de pedagogia? -En principi. la normativa no preveu cap exempció per al màster per a secundària. Respecte del màster per a conservatoris, caldrà esperar la normativa específica. L'Escola té la intenció de treballar en la possibi litat d 'incidir d'una manera directa en aquests màsters, per tal que no pe1judiquin excessivament els graduats en pedagogia. -Continuaran els itineraris de Musicologia històrica i Etnomusicologia? -L'especialitat de Musicologia serà única, però a partir de segon curs es pennetTà especialitzar-se en un dels dos itineraris. 5 ESMUC ifj.:CIJj ARTICLE Matèries i crèdits mínims Tipus de matèria Formació bàsica 24 Obligatòries d'especialitat(*) 102 24 10% 186 5580 21 Optatives l 9 6 Treball FI de Grau 240 720 630 3,75% 270 100% I (*) Inclou els crèdits de pràctiques externes, per fes especialitats que en tinguessin. ----------------~ REQUADRE 2. EL NOU PLA EN DADES (DISTRIBUCIÓ PROVISIONAL) es matèries són blocs d'assi~atu­ res que responen a uns contmguts determinats. Es divideixen en matèties de formació bàsica, comunes a totes les especialitats, matèries obligatòries d'especialitat, trebaU de grau, matèries optatives i pràctiques externes (aquestes dues darreres no apareixeran en el Reial decret de mínims pendent). Determinen 132 crèdits del total de 240. Els 108 que resten es poden repartir en aquestes matèries o en matèries noves. L 1 Matèries de fonnacló bàsica Obligatòries d'especialitat Interpretació Composició Direcció Musicologia Pedagogia Sonologla lnslrumont / Vou Foonacló lnslrumentol complementària Formacl61nstrOOJenlal complementària Formaci6 lnslrumonlal çomplomenlària IJ1&1rumont/Vou Formad61nslrumen181 compl"""'ntèria Foonad6 1nsi11Jmonlal complcmenlarla Música de conjunt Múslta de conjunt MUsica de conjunt Foonacló lns11\11lental compie<nenlària Música de cor;.nt Composici61 Composició I Mètodes I fonis per a 13 lnwsligad6 MU!Ica.-~unl lnslnJmenlacicl lnilru~ Têcnica de la dileccl6 T6cnlca de la 6teca6 Tecnologia niiSÏCIII T«rdogia .....,.. Múslcadeconj<.u1t Noladó,~ l ..... Fonaments.,. lilcilde-II'UIIalls pecAgogía Tecnologia llllSia1l T~deladireca6 Teadogiarrusicol Oidàc:tica de reducació musical O<gan.1Zací6 educa1iva Pràctiques externes Optatives Treball A de Grau REQUADRE 3. DESENVOLUPAMENT DEL CURRICULUM A L'ESMUC 6 ESMUC - Recomençarà l'especialitat de promoció i gestió? -L'esborrany de Decret estableix l'especialitat de gestió i producció musical; per tant, obre la possibilitat que els centres superiors l'imparteixin, i no sols com a títol propi. De tota manera, de moment l'ESMUC no té previst oferir-la. -S'incrementarà el preu de la matrícula? -S'ha pactat un preu de 34 euros per crèdit ECTS. Els 60 crèdits del curs tindran un cost, per tant, de 2.040 euros. En el pla anterior, el darrer preu vigent per crèdit era de 26, 16 curos, dc manera que una matrícula dc 75 crèdits costava 1.962 euros. Hi ha un augment molt poc significatiu. -Com queda la mobilitat europea? I fora d' Europa? -Com que el nou sistema de còmput de crèdits ECTS serà compartit per tota la Unió Europea, els estudiants Erasmus tindran més facilitats a l'hora de reconèixer i convalidar assignatures d'un i altre lloc. Per als centres no eu- ropeus, cal esperar que es tindran en compte les equivalències amb un sisLema de crèdits compartit per tants països. Còmput de la dedicació als estudis, en el marc del Pla de Bolonya -Un crèdit ECTS correspon a una dedicació entre 25 i 30 hores de l'estudiant; els nostres estudis es situaran en les 30 hores per crèdit. -Un curs complet es mesura en 60 crèdits ECTS. -Un curs complet comportarà 30 h x 60 = 1.800 hores de dedicació. -Tota la titulació (4 cursos) 4 x 60 =240 crèdi ts ECTS; 4 x I .800 h = 7.200 hores. -La dedicació dc l'estudiant en un curs es comptabilitza entre 36 i 40 setmanes; els nostres estudis es situaran en les 36 setmanes per curs (de dedicació dc l'estudiant). -La dedicació per setmana seria: 1.800/36 = SO hores. -La dedicació diària (6 dies per setmana): 50/6 = 8,33 hores. Josep Margarit i Josep Pujol són el cap d'estudis i el secretari acadèmic de I'ESM UC, respectivament. Klaus Huber per ELENA PONS n la classe magistral que ens va oferir, en la qual va parlar sobre les seves experiències, interessos i obres, vam poder veure que, tot i l'amplitud del seu coneixement, tot adquireix sentit en relació amb la seva activitat com a composi tor. Entorn de l'obra interpretada, E "... à l'ame de descendre de sa monture... ", es va encetar un debat en què el compositor ens va revelar que tenia la intenció d'esctiure un concert per a violoncel a petició del violoncel·lista que habitualment interpreta les seves obres, Walte1· Grimmer. En el moment d 'acceptar i començar a pensar en l'obra, va descobrir a "Le Monde Diplomatique" un poema de Mahmud Darwisch, poeta àrab contemporani, que segons el que va dir: "Em causà una proftmda impressió i m'ajudà a concebre una idea que integrava el text i el violoncel." Hubcr optà per introduir la viola bariton a la composició en adonar-se que podia aprofitar les noves i diferents possibilitats que aquest instrument li oferia: gràcies a la vibració per simpatia de les cordes, podia produir una petita distorsió no afinant les cordes a l'uníson. Parlant de la viola baríton, el composito r explicà que "aquest ins- trument pot crear en ocasions una sonoritat similar a la de la música àrab i en concret a la del kanun", instrument d'origen àrab amb què també establia un punt de connexió amb el text del poema. "Pel que fa als instruments musicals i la música vocal, la influència Klaus Huber és un compositor suís de gran recorregut. La seva formació comprèn estudis de violí amb Stefi Geyer, i de composició amb Billy Bukhard primer i més tard amb Boris Blach er. Ha estat professor de composició de la Musikakademie Basel i de la Musikhochsch ul e zu Frei burg. Entre d'altres, han estat alumnes se us : Brian Ferneybougb i Hans Wüthrich, Wolfgang Rihm, Yotmghi Pagh -Paan , Toshio ITosokawa, Micbael Jarrell, Gtrnter Steinke, Dieter Mack, Claus-Steffen Mahnkopf, Johannes Schollhorn i David Padrós. La seva estada a l'ESMUC el passat 26 de març ens va permetre sentir "... à l'ame de descendre de sa monlure...", composició escrita el 2004, i veure la peJ.licula La torture par l'espérance, dirigida i protagonitzada pel seu germà Marlin Huber i amb música de Klaus Huber. dels àrabs en els europeus és molt marcada durant el Renaixement." Aquests lligams són els que vol accentuar en la seva música, especialment mitjançant la instrumentació. Més enJià de l'ús concret de qualsevol instrument, Huber es va referir a tota la fOtmació instrumental de la peça (violoncel, viola baríton, acordió, percussió i soprano) per il·lustrar un dels punts centrals de la seva visió de la música i de la composició: l'interès pel passat més desconegut i oblidat. Va remarcar que, en parlar d'allò oblidat- "el que és desconegut, el que s'amaga··no només es referia a èpoques remotes, sinó també a les pàgines més oblidades de la música contemporània. En tractar sobre l'afinació, es va referir no només a la dimensió històrica, sinó també a la transcultural. Així, defensà Ja necessitat de tenir en compte tant els sistemes d'afinació d'altres tradicions, com els dels orígens de la música occidental. Va fer esment dels sistemes de Guillaume de Costeley i de Cario Gesualdo, basats en la divisió de l'octava en dinou parts, que obrien noves possibilitats que no es varen arribar a desenvolupar. Parlant de Gesualdo, ens va revelar la influència que ha exercit en tota la seva obra i especialment en les Lamentationes sacrae et profanae ad Respollsoria lesualdi, obra que "va representar un dels reptes més grans a què he fet front". Huber va continuar abordant la qüestió de l'afinació, que apareix com un motiu transversal sobre el qual desenvolupa les seves composicions i idees, i que ell vincula amb la música con- temporània. Enmig d'anècdotes diverses sobre la música contemporània i, en concret, sobre les interpretacions de les seves obres, el compositor va expressar el seu parer, segons el qual el sistema temperat representa una limitació de les possibilitats expressives i "l'afina- ció pura és més una qüestió de color que de consonància". També va considerar que una afinació poc acurada és el motiu pel qual molta música, des de Gesualdo fins a la música dodecafònica, no ha tingut bona acollida. Dels aspectes que configuren la personalitat i l'obra de Huber, destaca la seva actitud crítica envers la concentració del poder, la globalització econòmica i el paper dels mitjans de comunicació. El seu posicionament en relació amb alguns d'aquests aspectes del món actual es reflecteix en Miserere hominibus (2006), obra en la qual el text, provinent de fonts diverses. com Octavio Paz, jacques Derrida, Cari Amery i el mateix Mahmud Darwish. és l'element vertebrador. En parlar sobre el futur de la música contemporània, Huber va exposar els seus dubtes sobre la conveniència de fer prediccions. Va observar, però, que "tot dependrà de si es busca el ca- ml de la profunditat o de la superficialitat", tot expressant la seva esperança que la música no sigui sempre superficial. De tota manera, va admeh·e que la música imperant és aquella que mou diners i està sota el poder dels mitjans de comunicació. En aquest punt va esmentar Georg Steiner, p er afinuar que "en l'art, allò secundari no ha de dominar per damunt d'allò primari." 7 lf"J.\1114 AGENDA I Activitats juny 2010 Dijous 3, de 10 a 13 h, i divendres 4 , de 16 a 19 h Aula 354 Divendres 18, a les 19 h L'Auditori (Sala Pau Casals) Classe magistral de violoncel. A cànec d' Asier Polo. Organitza: Departament de Música Clàssica i Contemporània. Concert de l'Orquestra Simfònica de l'ESMUC, dirigida per Jaime Martin. Repertori: Ma mère l'oye deM. Ravel, Caleidoscopi simfònic de X. Montsalvatge i Simfonia núm. 10 de D. Xostakóvitx. Organitza: Departament de Música Clàssica i Contemporània. Dilluns 14, a les 19 h L'Auditori (Sala Oriol Martorell) Concert dc la Cobla de I'ESMUC, dirigida per joan Albert Amargós. Organitza: Departament de Música Tradicional. Diumenge 20, a les 12 i 13 h Museu de la Música El gamelan de BaJi. L'orquestra del sud-est asiàtic. Intèrprets: alumnes que han participat en el curs de gamelan. Dimecres 16, a les 19 h L'Auditori (Sala Oriol Martorell) Concert dc la Big Band dc I'ESMUC, dirigida per Tim Garland. Repertori: obres originals de Tim Garland. Organitza: Departament dc jazz i Música Moderna. Dimarts 22 i dimecres 23, a les 19 h Institut del Teatre Concerts ESMUC. Cosi fan tutte de Mozart i Dialogue des Carmélites de Poulenc. Estudiants de I'ESMUC. Organitza: Departament de Música Clàssica i Contemporània. Per a més informació i detall de les activitats programades, consulteu la pàgina web de l'escola: www.esmuc.cat. 8 ESMUC Aniversari de grans dimensions OJIPC (Orquestra de Joves Intèrprets dels Països Catalans). Cor Jove de l'Orfeó Català. Cor Ametsa Gazte d'Irun. Peter Marsch, tenor. Lluís Sintes, baríton. Dir.: Carles Gumf i Salvador Brotons. Blanquer, Pahissa, Samper, Puccini. Concert commemoratiu del cinquè aniversari. PALAU DE LA MÚSICA. U D'ABRILDE 2010. per Albert Torrens a gran majoria del públic que assistia al concert de I' OjJPC al Palau de la Música ja sabia per endavant que aquel la audició havia de ser molt més que la celebració d'un aniversari. I qui no ho sabia, ho degué intuir de seguida en multitud de detalls, com ara l'ambient festiu previ, la presència -potser redundant?d'una senyera a l'escenari o l'extensa durada del programa -tal vegada excessiva per a un concert de diumenge al vespre. Així ho aclaria també la presentació de Xavier Chavarria. que va incidir en les nombroses vicissituds que, fins avui, ha hagut de travessar el projecte de l'orquestra, liderat per la presidenta, Magdalena Gonzii lez -que ja coneixem d'aquestes pàgines. La lectura, a diverses veus - una de cada te- L rritori dels quals procedeixen els músics de l'orquestra- , d'un poema de Salvador Espriu va donar pas a la música. La primera part del prog¡·ama proposava obres representatives de tres de les àrees de parla catalana: Tres danses llalencianes d'Arnand Blanquer, frag¡nents de Canigó de jaume Pahissa i el primer moviment de la suite simfònica Mallorca de Baltasar Samper -aquest amb col·laboració de Miquel Esteltich al piano. El repertori. més interessant per desconegut que no pas per atractiu, va ofetir moments per al lluïment de la gran orquestra, amb profusió de la percussió, bones intervencions solistes del concertino i, en general, Ja secció de vent més compacta que la corda. La ptimera peça va ser dirigida per l'assistent, Carles Gumí, que de seguida va donar pas al titular. A aquestes altures, no descobtim res nou si afirmem que Salvadot· Brotons és un dels directors més empàtics que coneixem. Comunicatiu tant amb el públic com amb els intèrprets, va deixar veure el seu característic gest expansiu, potser encara més enèrgic que en altres ocasions. No podia ser d'altra manera, tenint en compte que, a la segona part del concert, els integrants de dos cors es van afegir encara a la gran munió de joves talents que ja omplien l'escenari per interpretar la Missa de Glòria de Puccini. Cal reconèixer a qui correspongui l'encert de prog¡·amar en aquest concert una obra tan difícil de sentir com adequada a l'ocasió. Aquesta missa de joventut -rebutjada, com tantes grans composicions de la història. pel mateix autor- conté moments de gran bellesa que orquestra i cors van sen~r amb eficàcia. Les veus joves, potser no les més aptes per a una obra litúrgica de caràcter en bona part operístic, van donar a la missa un caràcter més piadós que versions discogràfiques a les quals estem acostumats. No podem acabar sense esmentar la bellesa tímbrica del tenor Peter Marsch i les prestacions de Lluís Sintes en resoldre Ja difícil línia melòdica de Ja seva intervenció en el "Benedictus". Pluja de bravos, aplaudiments i felicitacions en acabar, la qual cosa, sens dubte, ja es pot considerar una fita en la història d'aquesta formació, jove en tots els sentits. ~e 508 Romàntics alternatius O. JUUÀ CARBONEU. DE LES I ERRES DE LLEIDA. Herwig Coryn, violoncel. Dir.: Edmon Colomer. Schumann, Brahms. AUDITORI ENRIC GRANADOS DE LLEIDA. 18 D'ABRILDE 2010. per X. Ch. empre hem lloat Ja programació de l'Orquestra julià Carbonell i el seu director Alfons Reverté per les propostes interessants, valentes i inteJ.Iigents que sovint ens regalen, i aquest concert en va ser una mostra més. Un director convidat hàbil i experimentat, Edmon Colomer, va relligar sàviament un repertori plenament romàntic però d'obres peculiars. poc habituals. L'Obertura, Scherzo i Fina/e, op. 52 és una mena de simfonia ''escapçada", sense moviment lent, en què el Schumann més experimental, innovador i delicat investiga per primer cop en el llenguatge orquestral i hi S vehicula el foc juvenil i la vitalitat d'una etapa encara feliç de la seva vida. Malgrat els desajustos inicials i algunes imprecisions que es van anar corregint, l'orquestra hi va imprimir el vigor i l'energia adients per fer brillar una obra poc coneguda però interessant. L'homenatge a Schumann amb motiu del 200 aniversari del naixement, el va coronar el Concert per a lliolonce/ en La menor, una obra de marcat cm·àcter cambrístic, delicadíssima, subtil, allunyada del virtuosisme i l'espectacularitat, però molt exigent, tant per al solista com per a l'orquestra. El vioJonceJ.Iista flamenc Herwig Coryn es va veure superat en tot moment per la complexitat de l'obra: una tímida expressi- vitat i un so bonic però molt inestable no van compensar el mareig tímbric en els canvis de registre ni poden justificar l'afinació constantment borrosa, especialment en arpegis i agilitats. Tot i que es va mostrar més flexible que a la primera obra, l'orquestra, poc subtil, o bé li forçava una sonoritat satUt·ada, o bé simplement l'ofegava. Només en els passatges més lírics i encalmats de !"'Adagio" van mostt<tr les beutats d'aquesta joia de la música concertant del XIX. A la segona part, una altra raresa: la Serenata núm. I de johan nes Brahms, una obra simfònica de joventut, de g¡·ans di mensions, d'aspecte clàssic i innegable regust bccthovcnià en què Brahms, en plena recerca de la seva pròpia personalitat musical, fa una mirada enrere, als clàssics i a la u·adició. L'orquestra s'hi va sentir més a gust i va mostrar bons arguments ja des de l'inici, amb EDMON COLOMER magnífics solos dc trompa, clarinet i oboè, una corda més homogènia i una convincent secció de fusta. Edmon Colomer ho va propiciar amb una direcció intel·ligent, elegant, coherent, acurada i precisa, que va fer lluir una obra vigorosa i efusiva però irregular; i una formació orquestral que tot i no brillar com en altres ocasions, continua en franca ascensió. 25 265 Cambra Sala Petit Palau CONCERT NÚM. 3 Dqous, 13 O I 20 I I · 20 30 h PREU: 15€ 1 20€ HUGOWOLF QUARTEll ATRIUM STRING QUARTET VERTAVO STRING QUARTET S<bostlan Cürtl<r i Régi• Uringolf, viollru Gc:rtrud Wcinrndtlcr, viol• AleuyNaumenko i Antoo llyunin, 0)"·or VoU< i Buit Cardas, violins violins Hennjng:~ Omitri Pitulko. v;olo Anna Gordova, violonctl Bjorg Vrernes, violoncel Plorian Bunt"r, V1oloncd MotarltQurrrtrttlc con fn t" Ml bemoll major¡ k. 428 SmchU111:0tmr/C'Itle oorrllf Prolrofiev:Quartd dc cordll mhn. I, cu Si menor, op.JO Cervelló: .Rcmcmbmuccs ,u,,2, Xostakóvitx.:Qunrttl rfc. corda,,;,, 3, tu f.à major, op. 73 ''' Rrr mcuor Sd1unumu: Qunrtrl dc corJrr mim.J, tn /.11 mnjor, up. 41 TRIO MEYER BANSE MADZAR DUO MULLOVA DANTONE Sabin< Me,-tr, darin<t llllian• Ban«, ooprano AJok.. ndar Madur, plano Viktoria Mullo·ra., violt Ottavio Dantone, clavidmbaJ u. Ladt.nt:r: DM u~Js alaniW)l op. ptr n soprano., clarlnd I plo no Sdlumann:FmucnUcbc 11nJ ·lt"bcn (Vicia mnorosa d'una dom•) op. 41, p~r n Utpmuo /plano Schu.mannlFanlasitSiiJck~ (Peta d4f famnsla) op. 7J,p<r a tlurlnn I plano J, S. Bach: "Prtludt• dr!a Pnrtila en Ml major pu n violf sol, BWV 1006 H':indd: Sonata en Re major. pc.r a ~·ioll i baixtouauu j. S. Snch: Sonata rn Si menor, p(r a violi i clavidmbal obligat, llli'V 1014 I. S. Bnch: Sonata en Do me,or. ptr n viol( I clnvlctmlH:I oblisat, 8\VV 1017 J. S. Bach: "Xaumn.. de la P11rtillf tll Re mt'IIOr pet a violl sol, Dl 'IV 100.1 "'"""">" Spohr: Sis lltdJ o¡1. 103. p<r • ve,~. tkrri,CI i pla110 Sd1ub(.rh Sis lleds solm~ tatos tic /ohm"' Mayrltofrr Schub<rl: Dcr J llrt rwfd•m }.'.:/sm (El pd1tora les roques) D. 965, op. Post, 129 Abona't a la # Landaas. viola Haydn: Quanet de corda, en Do major, op. 61 núm. I, Hob.UL65 0\·omk: Quartet c.le cordt'l núm.l2, en Pa major, op. 96, b. J79 .-Amt:ricà. Crieg: Quartet de cord.-. en Sol menor. op. 27 ARCANTO QUARTEll Anlj< Weithaas i Danid &p..c, violiru Tabea Zimmnmann, ,;oia )ranwGuihen Queyras, violonctl BMtók: Quarltl dt corda nÚnL 6, Sz. ll4 Kurt.ag~ Sis momtnts musicals, op. 44 Bttlhov~n: Qua.rtet de corda, núm. 7, tl\ Fa major, op. 59 núm I • mUSICa Organll~al Obtindràs un 15% de descompte Abonanu:nls: Enlr.ld<S: Pn:u: 98C 112Jt: Venda: dtl9 ol21 de Juny de 2010 Informació¡ vcnd;~: Venda: • ¡xutir del 30 de juny de 2010 Td. 902 442 882 Aie: taquillrs'ilpotbumusico.a t www.palaumusla.cot patrocina: FUNDACIÓ 11111111111111 OR.FEÓ CATALÀ PAlAU DE LA MÚSICA ROBERT SCHUMANN (1810-1856) De l'obra pianística , . I rica I bicentenari del naixement de Robert Schumann constitueix un factor engrescador per atendre aquesta figura i situarla, o ajudar-hi, en la seva més exacta dimensió. Cal reconèixer que la tasca no és fàcil, ateses diverses circumstàncies, algunes de les quals s'escapen dels àmbits més convenciona ls de consideració. I és que en el compositor alemany es concentren, per una part, característiques molt assimilables amb el que configura convencionalment la seva època i el conent estètic en què es va moure -i això val també per a algunes de les característiques personals de la seva biografiai, per l'altra, hi ha aspectes que en resulten aliens o fins a cert punt al marge. Entre els trets més cm·acterístics del compositor que encaixen en el moment i corrent -ta l com s'ha apuntat-, hi ha en primer lloc els anys que va viure absolutament central s del romanticisme; també el fet que va tenir una existència curta, com és el cas dels companys de generació i de delers estètics Chopin, Schubert o Mendelsohnn: el context de relacions personals i familiars apassionades i fins i tot dramàtiques i la malaltia que va marcar els darrers anys de la seva existència. Des d'aquest E segment de circumstàncies, Schumann esdevé una figura idealment representativa del romanticisme. Altres aspectes en participen menys, com són l'ampli ventall d'interessos musicals que abasta no solament la composició en pràcticament tots els gèneres, sinó també l'assagisme, la teorització i la crítica, i finalment una passió li terària interioritzada d'una gran profunditat. Curiosament, malgrat els seus mèlits, la seva figura no ha deixat mai de tenir una certa consideració opaca, o matisadament menys exultant, de la que van gaudir, i gaudeixen encara des de la perspectiva històrica, alh·es companys de generació i de familiaritat estèrica. Aquest Tema l'hem dividit en dues parts, en la primera de les quals hom observa dos aspectes de la seva obra d'una rellevància desigual. Per una part, la pianística, absolutament central del seu opus, i, per l'altra, la parcel·la lírica, molt més desconeguda, servides en clos treballs molt il·luminaclors d'aspectes poc coneguts. En el pròxim número completarem Ja visió amb dos treballs més que considerem que acabaran de mostrar d'una manera àmplia i aprofundida la imatge del compositor i teòric que va ser Robert Schumann. 27 El rerefons amorós i literari en el piano d'un . gra n romant1c ' El 1810 va ser un any de bona collita musical amb el n aixement de Chopin i de Schumann, dos magrúfics compositors qu e van enriquir a bastament el repertori pianistic. I s'hi podria afegir un altre músic nascut un any m és tard: Franz Liszt. ~r ALBERT NIETO a localització històrica de Schumann es presenta molt clara i definida: és el músic romàntic per excel·lència, el que compendia d'una manera exemplar les mil ànimes d'aquest moviment. L'aventura musical de Schumann neix, i aquest és e l tret més exemplarment romàntic, d'una extraordinària riquesa de ferments culturals, poètics, literaris i filosòfics abans que musicals; i és el piano el que es converteix en el reflex dels seus interessos quotidians, expressats sempre amb un grau d'exhibicionisme fascinant que té molt a veure amb els seus problemes psicològics i la seva pròpia conducta arrauxada. Respecte de la inspiració d'origen literari, el piano de Chopin està completament a l marge. ja q ue fins i tot no està del tot clara la influència de Ics narracions del polonès Mickiewick en les Balades. I mentre que Liszt es limita a il·lustrar amb poemes els encapçalaments de les partitures, Schumann s'inspira en els miiJors poetes romàntics alemanys, Jean Paul Richter, Novalis, E. T. A. Hoffman, Holderling, entre d'altres, per tal de plasmar estats d'ànim en una música fonamentalment poètica: potser no sigui casual que la conclusió de les Escenes de nens es tituli "el poeta parla". Ell mateix afirma que va aprendre més contrapunt IJegint )ean Paul Richter que escoltant les classes del seu mestre; o bé quan en evocar la gènesi de la seva ptimera gran obra explica que, en finalitzar la lectura dels Flegeljahre (L'edat de la poca-solta) es va sorprendre en passar l'última pàgina del llibre "per- L què el final se'm mostrava semblant a un nou principi: quasi inconscientment em vaig acostar al piano i així, l'un darrere l'al/re van aparèixer els Papilions". En una carta a Clara trobem el que probablement sigui l'explicació més detallada de com actuen Ics influències externes en Schumann: "Tot 28 268 el que s'esde11é en el món m'afecta: la polflica, fa literatura, la gent... Reflexiono sobretot a la meva manera, i aquests pensaments aleshores tracten de sortir, de trobar un canal en la música. Així, algunes de fes meves obres són difícils de comprendre perquè estan vinculades als meus més llunyans interessos, sovint fortament, ja que tot el més destacat del meu temps s'apropia de mi, i jo he de plasmarlo musicalment. Per això hi ha tan poques obres que em deixin satisfet, ja que a més de totes les deficiències en la seva factura, també pateixen d'emprar sensacions musicals poc elevades, proclamacions líriques comuns... " Per a ell, la música és. abans de tot, el llenguatge de l'ànima: "durant tota la setmana -escriu a Clara- vaig estar as- segut a{ piano, component, escrívínt, ríent i plorant, tot al mateix temps; tot això ho trobaràs beffament representat al meu op. 20, fa «gran Humoreske»... ". Per causa d'una lesió a la mà del llavors estudiant de piano Robert Schumann, trasllada el seu entusiasme i les energies del concertisme cap a la composició i a les tasques en el Neue Zeitschríft für Musi/e ("Nou Dia1i Musical") de Leipzig, en què els assajos i les ressenyes varen constituir u n important impuls de caràcter progressista al moviment romàntic. En els seus escrits i en el seu opus 6, Davidsbündfertiinze (Danses de la confraria de David), les diverses vessants de la seva pròpia natura apareixen personificades en les figures imaginàries de Florestan i Eusebius (agafats de la parella jeanpaulina Walt i Vult) , així com Raro. Florestan, l'impulsiu revolucionali amb ardent entusiasme; Eusebius, el jove somiador malenconiós; i Raro, el savi i madur mestre. Esbossos musicals dels dos primers apareixen al Carnaval, op. 9. Es podria dir que Florestan parla també al fogós final dels Estudis simfònics, op. 13; Eusebius, a l'ària de la Sonata en Fa sostingut menor, i Raro als Studien für den pedal Ffügel, op. 56 (una interessant sèrie de variacions per a piano amb pedaler), a les Fugues, op. 60, 72 i 126, així com a les veus intermèdies subtilment contrapuntístiques i als passatges fugats de moltes de Ja resta d'obres pianístiques que retran homenatge a la música de Bach. Però el principal motor inspirador de la creació pianística schumanniana va ser la passió por la persona estimada. És cert que l'amor ha estat font d'inspiració per a la majoria de compositores romàntics, però en cap cas Schumann s'inspirà en els millors poetes romàntics alemanys per plasmar estats d'ànim en una música fonamentalment poètica. parats Hero i Leandre. Però aviat el seu amor i la passió per Clara, filla del seu professor de piano, li inspirà quasi la totalitat de la seva producció pianística fms que, per fi, i després de molts anys de lluita perquè el pare de Clara accedís al seu enllaç matrimonial. ho va aconseguir el I 840. Aquest mateix any, la seva producció fa una volta, passant del piano a la creació de lieder, i després a la música de cambra i simfònica: "Ah! Clara, quina fe- licitat divina escriure per al cant! He estat privat d'això durant massa temps." M oltes de les seves primeres 23 peces t~nen el rerefons ~e Clara: a ella li ded ica la Sonata num. 1, op. 1 I, "que no és res més que un crit del cor llançat cap a tu"; amb temes de Clara basteix l'Impromptu sobre un tema de Clara Wieck, op. 5, el tema inicial de Davidsbündlertiinze i un moviment de la Sonata núm. 3 (Concert sense orquestra), op. 14. I en la gran majoria d'obres, la seva passió desbordant per ella és ben manifesta: en la peça titulada "Chiarina·• que pertany a Carnaval, op. 9; a les No11eletten, op.21. que volia titular Wiecketten, però ho va rebuljar per ser malsonant. Fins i tot a la Fantasia, op. 17, dedicada a Liszt i concebuda como a tribut a Beethoven, Schumann va escriure a Clara: • El primer moviment, la música més apassionada que he escrit mai, és un profund lament per causa teva .., Quan compon Kreis/eriana, op. 16, li toma a escriure: "M'he adonat que Ja meva imaginació no està mai tan desperta com quan està dirigida neguitosament cap a tu ... A algunes pàgines hi ha un amor realment salvatge ... " d'una fetma tan declarada i passional com en Schumann. En Beethoven, a tot estirar, podem entreveure els seus enamoraments a través dc Ics dedicatòries d'a lguna de les seves sonates; i Liszt, molt influenciat per l'art, la natura i la religió, tan sols s'acosta a retratar el seu benestar afectiu al seu sojorn a Ginebra (Les campanes de Ginebra). Potser sigui el compositor txec janacek qui més s'acosti a Schumann, tot i que en una etapa diferent de la seva vida: la fita que va marcar definitivament la seva trajectòria compositiva va ser l'amor que va sentir per una jove casada i 38 anys més jove, i que va inspirar la sètie d'heroïnes que viuen al seu món operístic, així com el caràcter de molta de la seva música instrumental produïda durant els seus darrers anys. En canvi, la música de Schumann va brollar com a manifestació dels seus amors primerencs i la va canalitzar a través del piano, per al qual va escriure ni més ni menys que les seves primeres vinti-tres obres. Ja la primera, Variacions ABBEG, està inspirada i dedicada a la seva primera promesa, Emestina von Fricken, a qui també li dedicarà l'Allegro, op. 8; i l'ombra del seu amor cap a ella plana sobre els Estudis simfònics, op. 13. I lcsPecesde[antasia, op. 12, estan dedicades a la pianista anglesa Ana Laidlaw, en record d'alguns passeigs sentimenta ls; encara que el seu pensament està fixat en Clara Wieck, ja que la cinquena peça (In der Nacht) té una significació autobiogràfica, en inspirar-se en el mite dels amants se- Però de quina manera es representa la influència romàntica de Schumann en la seva escriptura i forma pianística? Doncs en un número incalculable de naixements, en una infinitat de vides breus; són un raig poètic, una imatge, una escena (Escenes de nens, op. 15; Escenes del bosc, op.82), el mon fugitiu i excitant del ca rnaval. .. ja que les petites formes són aquelles que expressen les idees agitades, inconnexes que solquen el seu cap. I dintre d'aquest mosaic no s'ha d'oblidar Ja producció pianística de caràcter pedagògic, la qual cosa no em perdonarien nj els pianistes professionals ni els amateurs. perquè tots som deutors del goig que ens varen atorgar, als nostres inicis, les petites "espumes·• de l'Àlbum de Ja joventut i de les Escenes de nens. ovarnent el poeta ens va parlar, aquesta vegada en la seva condició de pare de família i dc compromès pedagog, i és que no debades ens llegà per escrit tota una sèrie de consells per iniciar-nos d'una manera escaient en l'aprenentatge de l'instrument; i un d'ells, fa referència a un dels generadors del seu corpus musical: ..Alterneu els vostres La música de Schumann va brollar com a manifestació dels seus amors primerencs i la va canalitzar a través del piano. estudis musicals amb la lectura dels bons poetes. ·· D'aquest pedestal ens parla el poeta, el lector infatigable i inventor de personatges, el fervent enamorat de Clara, que li va fer volar la seva inspiració tota la seva vida; en definitiva: l'home que va aplegar tots els seus talents, inquietuds i passions en la creació musical, i que ens ha transmès l'obra d'un veritable romàntic. 29 269 El Schumann menys conegut s oratoris i les obres escèniques Robert Schumann er a un home del seu temps i, com a tal, un home de lletres. Un a de les grans passions r omàntiques de la seva generació era la literatura i, en l'accepció més àmplia del terme, la interrelació d'aquesta amb la resta de les arts. per MERCEDES CONDE PONS ~e soS es dc ben jove, quan la vocació per la ploma era encara més forta que la vocació musical, Schumann va dedicar a la literatura algunes reflexions que més endavant, com a músic consagrat, restaren vigents fins al final de la seva vida: "El músic ben educat pot estudiar wza Madonna de Rafael, el pintor, tant com D una simfonia de Mozart, amb el mateix benefici. Més encara, a l'escultura l'actor es torna una estàtua silenciosa mentre dóna vida a l'obra de l'escultor; el pintor transforma un poema en imatge; el músic posa en música una pintura." 30 270 No és estrany, doncs, que la màxima expressió d'aquesta comunió de les arts hagués de prendre f01ma en un escenari teatral; és a dir, en un escenari d'òpera. Malgrat això, Schumann mai no ha estat reconegut, ni en vida ni després de mort, com a compositor d'òpera ni d'obres escèniques, tot i diverses temptatives, algunes més fructíferes que d'altres. Sí. és cert que Schumann va trobar en Ja poesia, i en el gènere de cambra vocal per excel·lència al llarg del romanticisme, els lieder, una via molt prolífica on poder donar via lliure a la seva creativitat musical. Ell era un literat, escriptor, pianista i compositor que, des de ben jove, ja tenia assimilada la relació íntima entre música i paraula. però que, malgrat això, fins als vint anys va creure que la seva professió seria la dc crític. Schumann tenia un estil molt cultivat i se'n conserven molts, dels seus esclits. D'aquest lei tmotiv de la seva vida, el de la relació gairebé indissociable entre música i parau la, queda testimoni escrit en un text conservat de quan era estudiant a Zwickau, que porta corn a títol De l'íntima relació entre poesia i música. Contemporàniament, en un diari de joventut (l'any 1828) també escrigué: "Els Ions són paraules, però a un nivell superior... La música és el poder superior de la poesia; els àngels han de parlar en sons, esperits en paraules de poesia. " Robert Schumann va viure a la recerca d'aquesta màxima, gairebé com l'objectiu creador màxim de la seva existència. De gran cultura literària, lector incansable des de ben jove de tot tipus de literatura, des de filosofia, literatura grega, romana, europea, contemporània... , Schumann va buscar sempre la més elevada puresa en Ja paraula per tal d 'assolir amb la música el més alt grau de poesia. o és estrany, doncs, que en el gènere liederístic trobés altes fites de creativitat musicant poesia dc, entre d'altres, poetes com Friedrich Rückert, de qui el mateix Schumann deia que era un "estimat poeta, wt gran músic en paraules i pensaments". erò si, com dèiem, en ellied va trobar una generosa creativitat, Schumann sempre va mirar més enllà, cap al drama, cap al teatre nacional alemany, la màxima expressió romàntica de Ja cultura alemanya en aquell moment. La influència directa de Shakespeare en les seves pròpies composicions no ha de ser menystinguda. Schumann va considerar The Tempest i Romeu i julieta (els anys 1846 i 1850, respectivament), com a temàtica per a una òpera. I cap al final de la seva carrera, inspirat per Juli Cesar, va escriure una obertura. Però en una referència del seu diari, del 4 de juliol de 1832, sobta comprovar que Schumann s'expressa en aquests termes en parlar de Shakespeare: "Per què P no hi ha òperes sense text?; això seria realment dramàtic. Shakespeare és massa per a vosaltres." Schumann va trobar sovint un gran mur de contenció que separava l'autèntic drama escènic i la música. Van ser nombrosos els seus intents per superar-los i no sempre en va ser capaç, malgrat que, quan ho va aconseguir. ho va fer amb solvència malgrat la incomprensió dels seus coetanis i l'oblit de la història. Per això semblen tan carregades de sentit les paraules d'un altre compositor, Franz Liszt, en parlar de Robert Schumann: "Durant segles era com si la música i la literatura estiguessin di- Schumann sempre va mirar més enllà del lied, cap al teatre nacional alemany, màxima expressió romàntica de la cultura alemanya del moment vidides per un mur. .. Quan van entrar en contacte, semblaven com Pyramus i Thisbe [d'El somni d' una nit d'estiu de Shakespeare], mirant-se de reüll i tocant-se l'un a l'altre en secret a través de les escletxes i les clivelles de les pedres amuntegades al voltant seu. Schumann era com a casa en qualsevol de les dues bandes.... " (Franz ri han estat objecte de revisió, enregistrament i programació de concerts i temporades d'òpera que, malgrat tot, no han convertit aquestes obres en habituals. En la temàtica literària escollida per Schumann s'observa la preferència per temes anglosaxons que. però, mai no van arribar a quallar. Va flirtejar amb Shakespeare sense arribar mai a doblegar-lo, i la temptativa de posar en música El Corsari de Byron mai no va arribar a fructHicar de ple. Sí que ho va aconseguir amb el Mallfred. tot i que el temps no li ha fet justícia i es recorden més les parts simfòniques que no e ls fragments vocals. En canvi, amb el Faust de Goethe, Schumann va tenir una revelació que el va portar a compondre no ben bé una òpera -considerava que el monumental drama del literat alemany era difícilment traduïble a un gènere com el de l'òpera-, però sí una mena d'oratori compost per fragments (escenes) del Faust. Aquesta obra, l'òpera Genoveva -basada en la llegenda germànica del segle XVIII sobre l'esposa de Siegfried von Brabant- i l'oratori Das Paradis und die Peri -basada en un conte oriental del Lalla-Rookh de Thomas Mo01·e- són les més assídues dels programes, però queden al calaix disposades a ser rescatades l'oratori Der Rose Pilgerfahrt ( 1851) i diverses balades per a cor i orquestra com Der Konigssohn (del mateix any), Des Siingers Fluch (1852), Vom Pagen und der Konigstochter ( 1852) o Das G/uck von Edenhall (1853). Potser Schumann no va ser un autèntic home de teatre com ell anhelava, però el que és indubtable és que va ser un home de lletres al mateix temps que un músic i compositor excel·lent. Sovint calen obres que facin de pont entre les grans creacions, i sembla inqüestionable reconèixer en les obres escèniques i els oratoris de Schumann un segell propi, una empremta nacional que defineix un gènere que havia de tenir grans creadors en Felix Mendelssohn, Ludwig van Beethoven o Cari Maria von Webern, però que sense el nom de Robert Schumann estaria certament coix. Redescobrir obres com Genoveva o Der Rose Pilgerfahrl és un goig que cap melòman no pot deixar escapar. ESTÀTUA DE ROBERT SCHUMANN A ZWICKAU, LA SEVA CIUTAT NADIUA Liszt, Rober/ Schumann ( 1855). El catàleg d'obra escènica i oratori de Robert Schumann es redueix a tres oratoris: Das Paradís und die Peri, op. 50 ( 1843). Szenen aus Goelhes Faust, WoO 3 ( 1844-53) i Der Rose Pilgerfahrt ( 1851 ) i dues òperes: Genoveva, op. 81 ( 1847-48) i Manfred, op. 115 Sembla inqüestionable reconèixer en les seves obres escèniques i els oratoris un segell propi, una empremta nacional. (1848-49), més alguns fragments d'una temptativa incompleta d'òpera amb el títol de Der Corsiir (1844). La tradició musical ha relegat sempre a un segon terme l'obra dramàtica de Robert Schumann, però en els darrers temps, i amb l'auge de la recuperació musical amb criteris historicistes, obres com Genoveva o Das Paradís und die Pe- 31 271 i.~ii(jlf;i!(i RETRAT Era una de les sopranos més esperades en els darrers temps al Gran Teatre del Liceu. Coneguda mundialment per la seva Reina de la Nil de La flauta màgica de Mozart, Diana Damrau és, ara mateix, considerada una de les millors sopranos coloratura del moment, amb el permís de les altres ... La seva veu de timbre no especialment pur però de r'egislre impol-lut i gra caracteristic, 1'acredlla com una cantant amb un carisma únic. El seu histrionisme escènic -costa de creure com no es fa malbé la veu amb els crits esquinçats que prolifera al llarg dels diàlegs parlats d'El rapte en el serrall- complementa una figm'a ja referencial en l'actual panorama líric. Tornarà al Liceu properament amb un concert amb obres de Mozart i, atenció, amb Linda di Chamounix al costat de Juan Diego Flórez. Diana La Reina de la 'Coloratura' Iper MERCEDES CONDE PONS entre l'c m Ics fotografies. Diana Darmau, coqueta, no pot estar-sc d'anunciar que està embarassada -tot i que encara resulta gairebé imperceptible- i que per això ha trigat més a aparèixer, ja que havia dc maqui llar-se per dissimular els efectes hormonals que això li produeix. On ella veu petits detalls sense importància al cutis. nosaltres observem una cara que expressa plenitud i felicitat. o cm puc estar dc començar l'entrevista preguntant-li doncs. per la bona nova. -Com es 1roba? - És el meu primer fill i, encara que estic dc molt poc temps. començo a notar alguns canvis en el meu cos, em canso moll més ràpid i, en definitiva, és el meu cos el que cm demana anar més a poc a poc. Normalment vaig corrent pel carrer. sóc molt espitosa, i ara em noto molt més cent rada i em prenc el meu temps per a tot. Encara és d'hora per notar cap canvi a l'hora dc cantar, però és evident que quan el nen es faci gran hauré dc trobar altres cincs a l'hora de controlar la respiració i hauré d'aprendre a manegar la situació. Potser no podré fer frases tan llargues en una sola respiració. perquè no hi haurà prou espai on posar l'aire! Amb un rol com el de Konstanze això ho notes molt més perquè és M 32 272 un rol molt llarg. amb moltes exigències i diferents àries -no és com la Reina de la Nit, que només té dues frrics en Iota l'òpera- i quan arriba el final de l'òpera la veritat és que m'alegro que s'hagi acabat. perquè estic esgotada! - Per això li preguntava, ja que quan la vaig veure interpretant el rol dc Konstanze fa uns dies al Liceu, en aquesta producció de Christof Loy, movent-se i corrent, i alhora cantant, jo mateixa em vaig cansar uomés de veure-la! -Bé. no és tan greu com sembla. sobretot si es compara amb La filie du régiment en la mateixa producció que es va fer just abans al Liceu i que jo he cantat al Metropolitan de ova York i a San Francisco. Aquella encara porta molts més problemes. sobretot a nivell físic. Konstanze cansa més a nivell vocal, però aquella producció dc La filie és la més esgotadora que he fet mai! He de tenir en compte que és el meu primer fill. que tinc 38 anys i he de ser conscient del que això implica. Tinc altres responsabilitats ara! -1 creu que la matem itat pot afectar la seva veu? -Sí, pot passar. però no és segu r. Edita Gruberova va tenir dos fïlls i això no va afectar la seva veu. Però en altres casos. sobretot amb les sopranos molt lleugeres. sempre tenim un registre dc notes agudes extra que no es fan servir però que estan com "de reserva··. assegurant que les que estan escrites sí que les po- dem fer sense problemes. Això és l'ideal i potser això ho perdo, tot depèn de com actuïn les hormones! - Li pr·eocupa? -Oh, no! En absolut! El do més gran per a qualsevol dona és poder tenir un fill, forma r una família i jo estic feliç dc poder-ho fer! Evidentment. això comporta tot un seguit de complicacions per a la meva professió, però hi ha altres coses més importants a la vida... -No tots els músics opinen igual... Alguns fins i tot renuncien a aquest tipus de realització personal pel compromís amb la música... -La música és la meva vida, però no la perdré pel fet de ser mare. Fins i tot puc deixar de cantar i dedicar-me a l'ensenyament. Hi ha moltes maneres de viure amb la música, d'implicar-t'hi sense renunciar a la vida personal. El problema sorgeix quan tens compromisos adquirits. Jo, de moment, ja en tinc fins al 20 15, i el meu fill llavors ja tindrà 5 anys! Dc moment no puc fer res sobre això. els he dc complir. però és clar, m'agradaria poder dedicar també temps a la meva fa. mília. I ningú no entén que renunciïs a un contracte perquè tens un Gil petit. Perquè, i ho entenc, molta gent vol tenir un trosset de tu i esperen molt fins que arriba el moment de sentir-te, però és clar, ni jo ni ells podíem preveure quan vaig signar fa anys un contracte, que ara estaria embarassada. Com podia preveure que la meva vida canviaria tant? RETRAT -Com es recorda vostè quan era nena? - Ha, ha, ha! Recordo que cada diumenge anàvem a casa dels meus avis a prendre cafè i ens donaven xocolata Milka a mi i al meu germà. Això ens agraclava molt! I durant el cafè jo feia el meu show. La meva àvia tocava cançons populars sueques i a mi m'agradava molt cantar amb ella, i ballar! 1 ells em deien: "Aquí tenim la cantant Diana!" i jo sortia de darrere les cortines i ells cm deien: "Ja ha saltat a l'escenari!"' i jo m'enfadava i els deia: "No, no estic saltant!" i se'n reien de mi i llavors deia: "Puc cantar, ja?" i ells em feien bromes dient: "Portes un vestit preciós" quan jo anava amb texa ns i jo em queixava i deia: "No és un vestit!", i reien i reien de mi... Però, de fet, jo no vaig anar a una representació d'òpera fi ns als quinze anys ! El meu poble és molt petit i allà només hi havia un club social on fèiem teatre d'aficionats i fèiem coreografies amb els joves. Realment, sí, era molt "teatrera"... -Com recorda aquella primera vegada a l'òpera? -Les meves expectatives eren molt ele- vades, perquè als dotze anys havia vist per televisió la pcl·lícula de Zeffirelli sobre La Traviala i m'havia impressionat molt. A més, el meu avi de tant en tant ens posava elapés a casa seva i ens feia anar al llit amb la marxa del "Toreador" de la Carmen de Bizet. Havia vist per televisió algun concert amb àries d'òpera. però em xocava molt veure'ls tan estàtics, amb aquelles veus tan grans, els trobava molt innaturals. A mi m'agradava el heavy meta/! Però mentrestant cantava en un cor i havia fet algun solo, i quan vaig veure La Traviata vaig entendre que l'òpera era l'art més bonic i més complet que existia. I llavors cm va n entrar moltes ganes d'aprendre a canta r d'aquella manera, i als quinze anys vaig començar a estudiar cant. Però mai no vaig pensar que podria ser una superestrella ni res semblant; tot ho vaig viure de f01ma molt entusiasta, amb cada esglaó aprenia més, vaig començar a progressar. vaig començar a tenir feina. cada cop millors propostes i... fins avui! - Quan la seva veu es va començar a definir, estava satisfeta amb el tipus de IHI(jlfl;tttl rols que podia assumir? - La meva pro fessora va veure molt clar que la meva veu era de soprano coloratu ra, amb molta agilitat al registre agut. Però també va veure que podlia tenir qualitats per al repertori líric, perquè té un so càlid. l tenia raó. Estava molt contenta amb tot el que podia cantar. Però, és clar, quan sento enregistraments antics, penso: "Com era possible que fes allò tan malament !., Però, tots necessitem temps per créixer, per madurar. No serveix dc res tenir una veu fantàstica si no saps corn expressar-t'hi. Ca l experiència de la vida per actuar, per aconseguir que la gent et cregui. - Quan prepara un rol i el construeix, es basa en els seus propis sentiments per construir el personatge? -Sí, és clar, perquè és el que jo tinc! Hi ha personatges especials, com la Reina de la Nit... en què això resulta més difícil. Jo no tinc forces demoníaques ni tampoc vull matar ningú ! Ni tampoc era mare fins ara! Però Mozart et dóna en la música les cincs necessàries per construir-ho i tol està a la música. a les paraules. i és qües tió d'i maginar i de creure en els sentiments que et provoca. Seria molt avonit constmir cada personatge només amb l'expetiència de cadascú. Cada personatge és un món i un ha de saber on és la línia de separació entre un mateix i el personatge que representa. És necessari fer recerca, conèixer bé el personatge. en quin moment va ser escri t, quines són Ics circumstàncies en què té lloc l'acció i en quin moment històtic està situat. Un personatge com el de Zdenka de l'Arabe/la d'Strauss, avui dia a Europa no existeix! Una noia que s'ha dc disfressar dc noi perquè les seves getmanes es puguin casar bé... Actualment totes les dones poden ser lliures, ser independents i lluitar per si mateixes. Si es pensa en la situació d'avui dia, la de Zelenka res ul ta inversemblant. Però és molt interessant deixa r-te emportar pel personatge. per la històlia i intentar entendre'!, i sempre hi ha alguna cosa a expressar. - Vostè és molt coneguda com a Reina de la Nit. -És el rol. Personalment, crec que la Reina dc la it és el rol de soprano en el món de l'òpera. El que Mozart exigeix de la veu, tècnicament, però alhora la fortalesa que reclama, el caràcter dc mare i dc bruixa alhora. És un dels moments més excitants per a qualsevol soprano i crec que, precisament pel fet d'estar tan poca estona a l'escenari és el que li atorga aquesta màgia, aquest misteti que l'envolta. -No l'ha avorrit, de tant cantar-lo? -A l'escenari és un rol meravellós dc cantar i interpretar. o tinc res en contra d'aquest rol. aturalment, hi ha altres rols més interessants, en el bel can- 33 273 i4i(jl(t!(i RETRAT Si l'únic l'eferent visual és el guarniment amb què apareix com a Reina de la it a l a producció de La flauta màgica del Covent Garden de LondTes -primera entrada al youtube si un vol sentir la famosa à tia-, la imatge de bruixa -més a l'estil de la bruixa de Blancaneus que no pas de la de Htinsel i Gretelcon ltasta absolutament amb l'aparença natural de Diana Damrau. Rossa, simpàlica, d'ulls brillants i mitada pfcara. De cos menut, però gran personalitat. Té la tendresa de la maternitat en els seus gestos i la gràcia de la dona de teatre que encisa molts melòmans. Espontània, el final de l'entrevis·ta li provoca un atac de riure contagiós que ens fa saltar les llàgrimes. És Ja màgia d'una personalitat desbordant que, s'entén, trasllada a l'escenari provocant passions incalculables. to, perquè tens més temps per mostrar 34 274 uns sentiments, però per a mi aquest és un rol molt especial. De totes maneres, m'encanten les escenes de bogeria com les de Lucia o Ophélie a Ham/e/ -una de les més boniques que s'han escrit mai- i m'encanten els rols còmics. M'agrada molt el teatre en música; per a mi és tan important una cosa com l'altra. I m'encanta la relació que s'estableix entre els col·lcgucs i amb el públic. - Potser sigui gràcies a aquesta nova manera de concebre l'òpera, en què l'actllació és tan important com la música, el que fa que l'òpera no hagi esdevingut un tipus d'espectacle passat de moda ... -No, al contrari! I en una producció com la del Rapte del serrall de Christoph Loy això és molt evident; l'òpera tracta dc sentiments que són etcms i que no entenen d'època. Però alhora. cada vegada que afronto una òpera que ja he fet, hi descobreixo coses noves. L'òpera és viva, i com la vida, se'n va, són instants que són i s'esvaeixen. - El personatge de Konstanze segons Loy és diferent del que estem acostumats a veure. Quin li agrada més? -M'agraden les dues maneres de veure el personatge. En la producció de Loy no tot és blanc o negre, tant Blonde com Konstanzc són doncs que es troben en la mateixa situació i han de prendre una decisió, i això passa molt sovint a la vida real. Al final. quan Konstanze pren la decisió, espera haver pres la decisió correcta, perquè no ho té tan clar... Per què, si no, canta "Martern aller Arlen"? E:s un acte de desesperació perquè no sap què fer. Envers Selim sent tant por com comprensió i compassió pel que ell sent per ella i per com la tracta. Potser fin s i tot el desitja, però la seva promesa a Belmonte li fa prendre la decisió final... Aquesta Konstanze és molt més real, perquè sent molta més desesperació i, en el fons, molt d'amor. Konstanze s'ha d'haver preguntat durant el captiveri si Belmonte vindrà realment a salvar-la i què farà eUa si ell no ve... Ella sap, a més, que la seva decisió canviarà la vida dels altres. I la seva relació amb Blonde ês diferent i canvia, malgrat que Blondc no sigui d'alt llinatge, quan s'adona que estan en la mateixa situació. La idea revolucionària és que tothom és igual en sentiments, i en drets, malgrat que no a tots els països actualment sigui així. -Creu que Mozart va pensar també en aquest sentit dramàtic dels t:ols? -Crec que sí, perquè les àries compostes per Mozart són, en el fon s, també dramàtiques ... El Singspie/ a vegades es confon amb comicitat, però no vol dir això. El Singspiel és música i teatre, però no vol dir que hagi de ser de segon nivell, ni necessàriament còmic. Jo crec que Mozart sempre fa teatre de sentiments, sigui en la forma i l'idioma que sigui. És fàcil d"escoltar però difícil de cantar i assimilar. -Només estem parlant de Mozart, però vostè també can ta bel canto, Massenet, Strauss. Es tracta d' un repertori molt ampli, d'estils molt diferents. Això l'influeix a l'bora de cantar, necessita algun requeriment especial? -L'estil és diferent i, per tant, he d'adaptar· la veu a l'estil. Però són tots rols que la meva veu pot abordar i no estic cantant Tosca, ni Salomé ... Sóc una persona molt curiosa i m'agrada molt cstudjar i aprendre diferents idiomes, i m'agrada tant l'òpera francesa com la italiana. Quan era a Alemanya i començava, feia de cover en un teatre on m'havia de saber molts rols de repertoris molt diferents. Això ensenya molt i em va ajudar per definir molt el meu camí. I, per descomptat, tenia la sort de cantar coses molt diferents. Quan ets freelance corres el perill que et coneguin només per un rol i vagis per tot el món només cantant aquell rol. Si de jove formes part d'una companyia fixa pots aprendre molt i tens un temps de marge per continuar perfeccionant. Ningú canta com un déu des del començament i cal molta experiència i temps per créixer, madurar... El show que feia quan era petita era un joc, una broma; però la realitat és molt diferent i quan surts a l'escenari vénen totes les inseguretats i has de lluitar contra tu mateix i, sobretot al ptincipi, si només tens un rol am b dues frases i quan arriben no les fas bé, només et jutgen per això! Quan cantes davant el professor és molt diferent de quan cantes dalt d'un escenari i cal tenir moltes oportunitats per anar perdent aquestes pors. -Quins són els rols que ti agradaria cantar en el futur? -Violetta de La Tra viata és el rol de la meva vida, com a músic, i he de ser pacient perquè crec que el podré fer, i d'aquí a no massa temps... - Hi ha algun rol que ti agradaria fer però creu que no podrà fer mai, fins i tot si és d'una altra tessitura... -Tosca m'encantaria fer-lo, però sé que no el podré fer mai. Tampoc no sóc una wagneraddicta, o sigui que no trobo a faltar !solde o Brünnhilde... Però, Renato o ll Grande lnquisitore deu ser una passada de cantat~ ha, ha, ha! Hi ha un rol que sé que ara no puc fer però potser just abans de retirar-me el faci, que és la Bruixa de I-Jiinsel und Gretel de Humperdinck! Vull volar, com ella! - Bé, va començar amb una bruixa, com és la Reina de la Nit, i acabarà amb una altra bruixa, que és la de Hiínsel i Gretel ... Podríem dir que és la història de la seva vida professionaL. -Ha, ha, ha! M'encanta! Això ho penso utilitzar d'ara endavant. La gent sabrà que em retiro quan canti aquesta òpera. PR E eR rT I e A i ,\ii(jlf;i!f;J Un cop d'ull... al mes de juny El mes de juny acostuma a ser un mes força tranquil en l'àmbit concertístic. per MERCEDES CONDE PONS olts dels cicles i temporades que ocupen e l me lòman des del mes d'octubre fins a final de curs acaben normalment al mes de maig o a plincipi de juny, tot deixant un buit temporal fins a l'inici dels festivals d'estiu. Per exemple, l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya posa punt i final a la seva temporada de concerts 2009-10 amb l'adéu d'Eiji Oue com a titular de la f01mació, tot interpretant la Simfonia núm. 2, "Resurrecció" de Gustav Mahler, amb la soprano catalana Marta Mathéu i la mezzosoprano Li lli Paasikivi, com a protagonistes vocals junt amb l'Orfeó Català. Ni Palau 100 -que acaba el dia I de juny amb la presència de la London Symphony Orchestra-, ni lbercamera - finalitza la temporada també el dia 1 de juny amb un concert amb la pianista Maria Joao Pires i el violoncel·lista Pavel Gomziakov-, ni Euroconcert tenen cap concert durant el mes de juny, la qual cosa permet al melòman obrir el ventall de possibilitats a propostes potser normalment relegades a un segon terme. És una bona oportunitat, doncs, per escoltar la proposta de l'Orquestra Simfònica del Vallès, que convida els oients a una selecció del musical de Leonard Bemstein West Side Story amb dues veus emergents de la lírica espanyola: la soprano Rocío lgnacio i el tenor Jorge de León. Serà els dies 12 i 13 de juny al Palau de la Música Catalana, sota la direcció de Rubén Gimeno i amb la participació de l'actor )ordi Godall com a narrador. També M BENJAMIN BRITIEN SALVADOR BROTONS val la pena seguir la final del Concurs de Direcció de l'Orquestra de Cadaqués, que tindrà lloc el dia 8 de juny a !..:Auditori de Barcelona i que en les darreres edicions ha premiat directors emergents i amb cert prestigi com Gianandrea Noseda, Vassili Petrenko o el proper titular de l'O BC, Pablo GonzaJez. El Gran Teatre del Liceu concentra quatre importants esdeveniments durant el mes de juny. A banda dc la represa de La dama de piques de Txaikovski i la recuperació d'El jugador de Prokófiev -aquesta en versió de concert-, és molt recomanable l'audició del War Requiem de Benjamin Britten, en dues sessions ja a començament dc juUol. D'altra banda, la soprano Christine Schiifer, acompanyada al piano per Graham Johnson, clourà el cicle de recitals de l'actual temporada amb obres de Schumann, Brahms i Wolf, el dia 21 de juny. Cal tenir en compte dues propostes de factura catalana. D'una banda, el concert que acull el cicle Els Diumenges al Palau el dia 6 de juny amb l'Orquestra de Cambra de Granollers i el Trio Kandinsky, sota la direcció de Manuel Valdivieso, que interpretaran el Triple concert per a piano, violí i orquestra en Do major, op. 56 de Ludwig van Beethoven, en un concert en què s'escoltarà la suite per a orquestra amb guitarra sobre el ballet Alphonse et Léonore (en arranjament per a violoncel dc Sergi Casademunt) i la Simfonia mím. 80 en Re menor de )oseph Haydn. I..:altra proposta potta segell balear, ja que es tracta del concert organitzat pel Centre Robe1t Gerhard i programat l'I de juliol a I..: Auditori de Barcelona. que acull l'Orquestra Simfònica de Balears, sota la direcció del seu titular, Salvador Brotons, que interpretaran la Suite simfònica Mallorca de Baltasar Sam per i la Simfonia catalana de Ricard Lamote de Grignon. El mateix dia, però, que Albert Guinovart oferirà un recital de piano a Ja Sa la O riol Martorell amb obres de Chopin i una composició seva escrita en homenatge al compositor polonès, en el 200 aniversari del seu naixement. Són tot un seguit de propostes que es completen amb el Requiem de Mozart participatiu que organitza per primer cop la Fundació "la Caixa" i que interpretarà I'OBC, sota la direcció d'Eiji Oue, els dies 7 i 8 de juliol a L'Auditori de Barcelona, junt amb el Cor Madrigal, la soprano María Espada, la mezzosoprano Pilar Vazquez, el tenor Roger Padullés, el baix David WilsonJohnson i el conjunt de participants individuals, tot esperant de conèixer més detalls de la programació musical estiuenca que s'enceta a la segona meitat de juliol. 25 Ofo de descompte Els subscriptors de la "Revista Musical Catalana" obtindran un 25 % de descompte en la compra de dues entrades per concert, a les taqui lles del Palau de la Música Catalana, per als cicles de la temporada 2009-lO: Concerts Simfòrúcs al Palau, Orgue al Palau i Els Diumenges al Palau. Cal presenlar el darrer rebut de la subscripció. 111111 35 275 M.a•t11tttt• pR E eR [T I e A I EL MES DE JUNY, A L'ABAST 'War Requiem' de Britten al Liceu El Gran Teab.'e del Liceu acull una de les obres m és emblem àtiques del catàleg del compositor britànic del segle xx Benjamin Britten, el War Requiem (Rèquiem. de guerra). COR I ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL GRAN TEATRE DEL UCEU. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Anja Kampe, soprano. Jan Bostridge, tenor. Peter Mattei, barlton. Dir.: Michael Boder. Britten. LICEU. 317 DE JULIOL DE 2010. A 36 276 mb un trio vocal de prestigi -la soprano germanoitaliana Anja Kampe, el tenor britànic lan Bostridge i el baríton suec Peter Mattei- i el seu director titular, Michael Boder, al capdavant de les forces estables del teatre, aquesta obra esdevé tot un repte per al nou director titular del Liceu, en què podrà demostrar si el treball acurat de les seccions en una obra plena de nombrosíssimes arestes tímbriques dóna fruits ja amb aquesta complexa partitura. El War Requiem va néixer frui t d'un encàrrec que Benjamin Bri t!en va rebre per a la consagració (el maig de 1962) dc la reconstruïda catedral de Coventry, que s'havia esfondrat duran t la Segona Guerra Mundial. Britten va poder dedicar-se amb absoluta llibertat a la creació d'aquesta obra. ja que no va rebre cap tipus d'especificació sobre la seva forma o temàtica. La decisió d'escollir una missa dc difunts en comptes d'una missa de glòria -com hauria semblat més escaient a una celebració com la consagració d'una església- deixa molt clar el posicionament del compositor davant la guerra -ell va ser objector de consciència-, però també davant la institució eclesiàstica, quan un para atenció en la particular reinterpretació que Britten va fer de la litúrgia de la missa de rèquiem. El títol mateix dc l'obra és tota una declaració d'intencions: un memorial pels caiguts en acte de guerra que troba la seva màxima expressió en el motiu pel qual és composta: la reconstrucció d' una catcdra~ des truïda per la mateixa guerra. D'aquesta manera Britten denuncia obertament la desolació i la dest rucció que acompanya qualsevol acte de gucm1 i ho fa d'una manera magistral, combinant el text litúrgic de la missa de difunts junt amb poemes intercalats i acuradament escollits del soldat i poeta anglès Wilfred Owen, mort el 4 de novembre de 1918 al camp de batalla, una setmana abans de l'Armistici. Malgrat que Benjamin Brillen tenia un posicionament clarament antibel·licista, el War Requiem no ha de ser entès només en termes de pamnet pacifista. La seva profunditat va molt més enllà de l'actitud reivindicativa. L'acurada combinació entre text litúrgic (en el seu original llatí) i els versos de Wilfrcd Owen conviden a una reflexió que va molt més enllà de la pròpiament moral. És un d ramàtic descens a les contradiccions de l'ésser hu mà, el qual, en situació de crisi, qüestiona i sotmet a dubte totes les seves creences. Benjamin Britten tradueix en música aquest neguiteig transcendental dotant les parts de la litúrgia de la missa de difunts d'un caràcter distant i fins i tot fred i buit d'emocions, mentre que els versos d'Owen, a vegades de forma irònica, a vegades de forma lírica i gairebé dramàtica, hi estableixen un contrast no només de caràcter, sinó també d'intenció. És manifestament clara la interpretació de Britten dels poemes d'Owen, com també el seu descregut posicionament cap a la religió catòlica -que, entre altres coses, no l'acceptava en el seu si per la seva condició d'homosexual. És important tenir en compte que Wilfred Owen -inicialment a favor dc la guerra com a instrument vindicatiu d'ideals patriòtics- va anar allunyant-se progressivament d'aquest convenciment que legitimava la guerra, most1·ant-sc cada cop més accentuadament descregut de la institució eclesiàstica; un fet que q ueda profundamen t palès en la seva obra poètica. Per això res ul ta tan interessant escoltar la lectura musical que Britten fa dc l'cxpetiència vital d'un home (Wilfred Owen) que va lluitar per uns ideals i que en va ser actor i víctima al mateix temps. El War Requiem s'estructura en sis parts: Requiem Aeternam, Dies irae, Of fertoriwn, Sanctus, Agnus Dei i Libera me, que porten intercalades seccions de poemes de Wilfred Owen, normalment interpretades pel tenor o baríton, que evoquen la figura del soldat poeta. La soprano i el cor - amb una presència destacada de les veus blanques- són responsables del text litúrgic, representant la invocació més pròpiament litúrgica i celestial del repòs després de la mort. Britten deixa anar tot el seu potencia l creatiu confegint una música molt personal que no amaga la voluntat de remoure els oients al seient, no només pel contingut text ual dels poemes, sinó per la seva trad ucció i, sobretot, intenció musical. L'ús abundant del tr itò -diabo/us in musica- incòmode a l'oïda, l'ús del g/ockenspiel a mode de frenètic gamelan, les abundants fanfares del vent metall, els contrastos de ritme, temps i volum, mantenen l'oient en constant evolució. el més interessant de tot és comprovar com Britten relaciona de forma magistral el text litúrgic amb els escollits versos d'Owen. Al Te decet hymnus invocat pel cor de nens, per exemple, el segueixen els versos del poema Anthem for doomed youth (Himne per a la joventut condemnada) la qual Owen es lamenta que està condemnada a morir com a bestiar. Mentrestant, l'orquestra és un suport il·lush·atiu de la sèrie de sons que el poeta descriu com a pa isatge sonor de l' horrible cam p de mort d'innocents: "Cap altra veu de la- I ment tret dels cors; els estridents, dements cors dels gements projectils; i els clarins cridant-los des dels tristos perxerons". L'únic cor que eleva un cant d'auxili per les víctimes és el que canta seguidament el Kyrie e/eison. El Dies irae comença amb una fanfara del vent metall que al·ludeix tant a l'ordenació militar en files com a l"avís del Judici Final, al qual s'aJ.Iudeix en el Tuba mirum spargens sonum. Tot un seguit d'exercicis musicalment magistrals. donen sentit, finalment, al prefaci que el mateix Wilfred Owen -com si preveiés el seu tràgic final- va escriure a la primera pàgiJla del seu recull de poemes: "El meu tema és la Guerra, i el/ament per la Guerra. La Poesia es troba en la compassió. Malgrat tot, aquestes elegies no poden consolar aquesta generació. Seran consol per a les següents. Tot el que un poeta pot fer avui dia éii advertir. Per això és per què els Poetes han de ser veraços." Així, al llarg de tota l'obra, un pot comprovar que Benjamin Bri tten va entendre la intenció última de les paraules d'Owen i va intentar posar en pràctica el consol i l'advertència del poeta. l.~ll(jlf;ii(l PREcRrTICA 1 EL MES DE JUNY, A L'ABAST - - - - - - - - - - - - -- - - - - -- - Michel Bouvard U organista francès, al Palau de la Música CICLE D'ORG~E AL PALAU. Michel Bouvard, orgue. Bach, Frank. Bouvard, Víerne. I PALAU DE LA MUSICA. lS DE JUNY DE 2010 (19 h). l concert que protagonit.zarà l'organista francès Michel Bouvard a l'orgue del Palau de la Música Catalana el proper 18 de juny permetrà apreciar l'art d'un dels orga11istes de més prestigi dc l'actualitat i un repertori ampli, que va des d'obres del gran Johann Scbastian Bach a composicions de l'avi de l'organista, Jean Bouvard. Míchel Bouvard va néixer a Lió l'any 1958 i és nét del també organista i compositor Jean Bouvard, deixeble de grans mestres francesos com Louis Vieme, Florent Schmitt o Vincent D'lndy. Bouvard, doncs, prové de la tradició francesa, tant per influència famílíar com per formació. Va estudiar piano a Rodez, abans de marxar a París, on va estudiar orgue amb Suzanne Chaísemartín, André lsoir i els organistes de Saínt-Séverin (Jean Boyer, Francis Chapclet i Míchel Chapuís). orgue del qual va ser titular durant JO anys. Guanyador del primer premi al E Concw'S lntemacional de Tolosa de Llenguadoc l'any 1983, aquest va ser l'inici de Ja seva carrera concertística. Des del l985 és professor al CNR de Tolosa i organitza, junt amb Willcm )ansen, una important activitat al voltant dc l'orgue en aquesta ciutat, entre concerts, visites, cursos, concursos i el Festival Toulouse-les-orgues, del qual va ser director artístic de 1996 a 1999. Actualment és titular de l'orgue histò1ic Cavaílle-Coll de la basílica de Saint-Sernín de Tolosa de Llenguadoc i l'any 1995 va ser nomenat professor d'orgue del CNSM de París junt amb Olivier Latry. L'organista francès presenta en aquest concert un programa contrastat en què destaca una primera part formada per obres de johann Sebastían Bach, com el Preludi i fuga en So/major 8 WV 541, el preciós coral "Wachet auf, ruft uns die Stímme" BWV 645 i el també emotiu coral "Wer nur den lieben Gottliisst walten" BWV 647. La primera secció la clou la Fantasia i fuga en Do menor Wq 719/7 de Cari Philipp Emmanuel Bach, fill del cantor de Leípzíg. Bouvard enceta la via de tradició francesa amb el segon Coral en Si menor de César Frank, abans d'oferir una mostra d'obres del seu avi, Jean Bouvard, que inclouen Noel vosgien i Variations sur un vieux Noel français, per acabar el concert amb Meditació (improvisació reconstituïda per Mauríce Duruflé) de Louis Vieme i el Carilló de Westminster del mateix autor. Es tracta d'una de les poques ocasions de sentir a ple rendiment l'orgue del Palau de la Música Catalana en mans d'uns dels intèrprets més rellevants de l'actualitat. L'adéu d'Eiji Oue TEMPORADA OBC. Orfeó Català. Marta Mathéu, soprano. Ulli Paasíkivi, mezzosoprano. Dir.: Eiji Que. Mahler. L'AUDITORI. DEL 4 AL 8 DE JUNY DE 2010 (CAL CONSULTAR DATES I HORARIS). l director titular de l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya, Eiji Oue, s'acomiada del públic barceloní i de la, fms llavors, seva orquestra, amb un títol altament carregat de significat com és la Simfonia núm. 2 de Gustav Mahler, coneguda com a •· Resurrecció". Després de complir el seu període de quatre anys com a titular, no exempt de polèmica per la resistència inicial dels músics de l'orquestra perquè aquest abandonés la formació en acabar el seu contracte -a causa de la negat iva dc la Gerència de l'O BC a renovar-li el contracte per incomplir part de les seves funcions com a titular-, el mestre japonès no tornarà la propera temporada per voluntat pròpia, tot i tancar amb aquest període una història d'amor amb els músics de l'OSC i amb el públic de L'Auditori. Eiji Oue ha escollit per a aquest E 38 278 "adéu" temporal, una de les simfonies de Gustav Mahler més emblemàtiques del seu catàleg, quan es commemora el doble aniversari del compositor bohemi. La Simfonia núm. 2 de Mahler, "Resurrecció", va adquirir f01ma inicial com a poema simfònic, però no va ser fins a l'any I 893, després de la mort del dírector HaJlS von Bülow, que Mahler la va completar en sentir durant el seu funeral una musicalítzació del poema Aufersteh'n (Resurrecció) del poeta alemany Friedrích Gottl.ieb Klopstock. Mahler va fer una musícalítzacíó pròpia del dit poema que donà forma al darrer moviment de la simfonia. Segons que es desprèn de les explicacions dels amics de Mahler que van escoltar de viva veu la seva concepció de la simfonia. la Simfonia "Resurrecció" és una reflexió personal sobre el pas de la vida a la mort i EIJIOUE sobre allò que hi ha després de la mort. Mahler es pregunta si hi ha vida després de la mort i, després de recordar amb felicitat els temps fel iços en vida, la fe l'abandona i la vida perd tot significat. Amb l'anibada del quart moviment, on es troba la cançó "Urlicht" -provinent dels Knaben Wunderhom-, torna la fe: "Jo sóc de Déu i tornaré a Déu", per exaltar en el cinquè moviment l'amor dc Déu i el reconeixement de la vida després de la mort; és a dir, la resurrecció. Una simbòlica manera d'Oue d'acomiadar-se de l'OSC, ¿per tornar amb energies renovades en el futur? PRECRrTICA lül(jl.,;it(l EL MES DE JUNY, A L'ABAST La passió pel joc omple l'escenari liceístic per partida doble El Gran Teatre del Liceu rebrà l'estiu amb dues òperes - Pilwvaia Dama i El jugador- d'elevada temperatura tràgica que de m an era n o casual conflueixen en una tem àtica comuna: la passió destructora pel joc. per J. COMELLAS uriosament, ambdues són obra de sengles compositors russos -o més exactament, l'un rus i l'altre soviètic, i el matís no és sobrer-, els quals, amb 59 anys de distància entre les estrenes respectives, ofereixen sengles visions més C confluents en el context argumental que no pas en l'ideari estètic. Pel que fa al primer aspecte, les dues obres tenen en comú un marc humà caracterològicament molt rus, molt identificat amb uns esquemes culturals i socials propis de les constants decadents de la Rússia tsarista del XIX. En un marc social atistocràtic en ambdós casos. tot és dominat per un clima en el qua l es BEN HEPPNER barregen ambicions obsessives, desmesurades i malaltisses, fortunes que viatgen per diferents personatges en giragonses biogràfiques vives i abru ptes, RMC 308 39 279 lül(jiJiif;l PR E eR rT •e A I EL MES DE JUNY, A L'ABAST--personatges torturats, reaccions passionals, actituds farisaiques i degradació i fins i tot depravació moral, que acaba menant, tot plegat, a processos de destrucció i autodestrucció tràgics. És un món que supera les baiTeres dignificadores de l'amor, virtut aquesta que adquireix un paper només de referent per posar encara més en evidència el nivell dc vilesa dels personatges i de llurs capteniments. En tot cas, en El jugador hi ha almenys un trencament o apèndix amb un cert contingut irònic, que capgira ni que sigui incidentalment el tot de l'obra. Els paral· lelismes arriben fin s i tot als personatges principals, com són els casos dc Hermann (La dama de piques)/Alcksci (El jugador), Lisa (La da- ------------------ EMILY MAGEE VLAOIMIR OGNOVENKO Pel que fa al repartiment, hi sobresurt la figura del gran tenor canadenc Ben Heppner, conegut al Liceu només en el memorable recita] que va oferir el mes de desembre del 2004. EII/Hermann és el centre a redós del qual pivoten els altres personatges i la seva presència pot esdevenir referent entre els diversos, i no tots ells encertats Hcrmano que hem vist al Liceu. La soprano nord-americana Emily Magee serà Lisa, la noia de qui està enamorat Hermann , amor im possible per causa de Ja passió pel joc. Recordem la seva magnífica versió d'Eisa en la rupturista producció dc Lohengrin dc Konwitschny el mes de juliol del 2006. Una nova oportunitat de gaudir de la seva alta qualitat, que la porta a viure una carrera remarcable. L'altre gran personatge és la comtessa, que en el difícil equilibri entre actriu i cantant, si cal és preferible que es decanti per la primera dimensió. Ewa Podlés pot fer-ne un treball de gran alçàlia. La qualitat dels Lado Ataneli, Ludovic Tézier, Francisca Vas i Elena Zaremba també és coneguda entre els afeccionats liceístics; completen un repartiment de notable envergadura. La batuta estarà a les no- bles mans de Michael Boder. Pel que fa a El jugador, hom hi presenta un repartiment d'especialistes en òpera russa i alhora intèrprets que coneixen molt bé aquesta òpera; cantants que a més són russos i, per tant, capaços d'entrar de manera natural en el particular món d'aquesta obra. El veterà baix i gran cantant Vladimir Ognovenko serà el general; el tenor VIadi mir Galouzine, un nom importantíssim en la lírica internacional del moment, serà el jove Aleksei, i la soprano Olga Guryakova -una altra carrera en un moment excepcional- serà la seva promesa Polina, mentre que una senyora tan il· lustre de la lírica com Elena Obraztsova serà Babulenka, un dels anomenats papers de caràcter. La direcció serà d'un altre solidíssim especialista, Aleksandr Anissimov. En definitiva, un equip ideal per a una obra carregada de dificul tats de mostració per als artistes i de recepció per als espectadors; i tanmateix un producte interessant des del punt de vista de l'exigència intel-lectual del seu coneixement. Remarquem que l'orquestra serà l'O BC, fet que constitueix un al·licient a part que cal tenir en compte. ma de piques)/Po lin a (El jugador) i comtessa (La dama de piques)!Babulenka (El jugador). En el pla fonnal, La dama de piques és una obra inserida en el nacionalisme cosmopolita de 'fxaikovski, fidel al concepte operístic convencional del XIX; o el que vol dir el mateix, és una òpera estructurada en àries i conjunts, dominats per línies melòdiques franques i obertes, capaces d'afavorir el lluïment del cant. tanmateix tot plegat al servei del dibuix d'uns personatges rics i en algun cas fins i tot d'una certa grandesa tràgica com són Hem1ann i la comtessa en La dama de piques i dels tres esmentats protagonistes d'El jugador, especialment Alcksei; personatges que comporten una gran exigència tant en l'aspecte vocal com en l'actora!. I jugador, formalment ja és una E 40 280 obra d'estètica avançada pròpia de principis del segle xx, encara que al marge de l'atonalisme de l'Escola de Viena. Per una part, el desenvolupament argumental és fet de successions de seqüències ràpides i diferenciades, gairebé cinematogràfiques, que constantment trenquen el ritme del discurs argumental. No hi ha cant obert convencional, amb prou feines contingut melòdic, i, per descomptat, àlies i duos; tot es mou en l'àmbit dialogal, en alguns casos sense acompanyament orquesh·al, o el que és el mateix, un parla to petmanent i en el mi llor dels casos un recitatiu amb el suport de l'orquesh·a. La dama de piques s'oferirà en la producció estrenada al mateix Liceu el mes de febrer del 2003, obra del bon artesà i no massa més que és Gilbert Deno. amb escenografia i vestuari de William Orlandi; producció que no va entusiasmar. LA DAMA DE PIQUES(PIKOVAIA DAMA) de Piotr I. Txaikovski. Llibret: Modest Txai- kovski. Emily Magee. Ben Heppner. Lado Ataneli. Ludovic Tézier. Ewa Podlés. Elena Zaremba, Francisco Vas. Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Cor lntermezzo/Escolania de Montserrat. Dir. d'escena: Gilbert Deflo. Dir. musical: Michael Boder. Producció: Gran Teatre del Liceu. LICEU. DEL19 DE JUNY Al4 DE JULIOL DE 2010. B.JUGADOR(IGROK) (en versió de concert) de Serguei Prokófiev (música i llibret, basat en la novel·la del mateix tftol de F. M. Dostoievski). Vladimir Ognovenko. Olga Guryakova. Vladimir Galouzine. Elena Obraztsova. Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya. Dir.: Aleksandr Anissimov. LICEU. 26 i 29 DE JUNY DE 2010. MUSICALIA L'OMBRA ALLARGADA DE ... Gabriel BrnCié Creador i mestre d'avançada tasca era instruir els joves compositors en l'ús dels nous mitjans i ajudar-los a fer les seves obres. Això va ser un entrenament molt fort que, a més, em va permetre aprendre a fer plans d'estudi. I quan el CLAEM va tancar, vaig continuar aquesta feina al Centro de Jnvestigaciones en Comunicación Masiva, Arte y Tecnología, de la mateixa ciutat. Llavors vaig deixar de ser el professor jove per passar a ser el director del Laboratorio de Sonido y Música Electroacústica. Així va ser com vaig assistir al naixement d'una tercera generació de músics electroacústics a l'Argentina", relata el compositor, que visqué durant aquest període una intensa etapa creativa, amb estrenes a Buenos Aires i ova York. Tot això, però, es va acabar amb els cops militars que sacsejaren !"Argentina i Xile. Després de patir presó i tortura, el 1974 Bmcié i la seva família van emprendre el llarg camí de l'exili. El futur es presentava incert, però alguna cosa el va empènyer a abandonar el vaixell amb què havien fet la travessa marítima de l'Atlàntic al port de Barcelona. V a arribar a Barcelona quan la música a la qua l ha dedicat tota la seva vida encara era un moviment incipient a la ciutat, tot just conegut per un petit grapat d 'artistes d'avançada. Ell, aleshores, era un jove compositor xi lè, format al costat dels grans noms dc la música llatinoamericana, però un total desconegut a Europa. El destí, però, va fer que Gabriel Brnèié lsaza (Santiago dc Xile, 1942) prengués ràpid contacte amb Josep María Mestres Quadreny i Andrés LewinRichter, fundadors, juntament amb Lluís Callejo, de l'aleshores incipient Laboratori Phonos. Des de llavors, Gabriel Brncié s'ha convertit en un dels grans referents de la música electroacústica espanyola, mestre ja de més d'una generació d'artistes que han fet dels mitjans electrònics una dc les seves eines de creació. "l?ecordo que em van donar les claus de l'estudi i em van dir: «Encarrega'! que això funcioni»", explica Brncié. "En aquella època, Phonos eslava situat en una residència particular de Sarrià, una preciosa torre amb un jardí que jo vaig cultivar els deu anys que vam ser-hi", afegeix, amb un somriure nostàlgic. Aquella proposta no era en absolut gratuïta. Quan va arribar a Catalunya, Brncié acumulava ja una llarga experiència creativa i pedagògica en aquest àmbit creatiu, que havia començat a conrear als anys seixanta al seu país natal, obert a les noves eines musicals ja des de la dècada anterior. "fo vaig estudiar enginyeria i des de molt jove em vaig sentir atret perla unió entre art, ciència i tecnologia. De fet, barrejar aquests dos àmbits era una qüestió molt normal a la meva família. Una tieta meva era una destacada investigadora en genètica que havia estat Premi Nacional de Ciències, i el meu pare era escriptor, poeta i gran melòman. A casa meva, per exemple, hi havia una gravació de 1927 de la Missa Solemnis de Beethoven interpretada per l'Orfeó Català. O sigui que, de mica en mica, vaig anar conjugant aquestes dues influències. Als 15. 16 a11ys vaig come11çar a compondre i als 18 vaig començar a rebre classes de Gustava Becerra-Schmidt. Ell era un home molt obert i de pensament cientfjic", recorda Brnèié. El 1965 es traslladà a Buenos Aires després de guanyar una beca per completar estudis al Centro Latinoamcrícano de Altas Estudios Musica les (CLAEM), on va treballar al costat de Francisco Kropfl, Gerardo Gandini i. molt particulatment, Alberto Ginastcra, dc qui arribà a ser professor ajudant, a més d'assistir a seminaris amb Luigi ono, lannis Xenakis i John Cage. "La meva ··O 'aquesta ciutat només coneixia la tradició de Pau Casals, però no tenia cap amic. De totes maneres, li vaig dir a la meva dona: quedem-nos a Barcelona a veure què passa. Un compositor equatorià m 'havia parlat de Mestres Quadreny i Lewin-Richter i vaig anar a veure "ls. Quan ells van veure el meu currículum, de seguida em van convidar a fer classes a Phonos. «Nosaltres no tenim qui porti la part pedagògica i tu pots organitzar-la», em van dir." I això va fer. El 16 d'abtil de 1975, ara fa 35 anys, començà a impartir-se el primer Curs de composició i tècniques de la música electroacústica. Aquell va ser l'inici d'un moviment imparable, al qual es va apuntar tota una generació de joves compositors catalans desitjosos d'aprendre: Anna Bofill, Mercè Capdevila, Llorenç Balsach, Xavier Marista ny, Jep Nuix, José Manuel Berenguer, Jordi Rossinyol, Oriol Graus i Claudio Zulian han estat alguns dels autors que cursaren estudis a Phonos. "En aquell moment hi havia una gran inquietud per revisar l'ensenyament tradicional. jo ensenyava contrapunt d'una manera diferent de com es feia al conservatori, on tot estava molt central en el solfeig i la música instrumental. Tot això va ser quelcom revelador per a uns quants dels meus alumnes", explica el músic. que va concebre un pla d"estudis de tres anys de durada que unia, gradualment, tecnologia i 41 281 MUSICALIA composició. "Després estimulava els meus alumnes a buscar nous horitzons, noves fonts, perquè si s'aplica un sol mètode, això pot portar la persona a un desert." D'aquella època daten també els primers Concerts Phonos, que van debutar el 1976 al llavors Festival Internacional de Música Contemporània de Barcelona. "Va ser una experiència in- creïble, perquè tots vam aprendre plegats. Phonos es va convertir en un lloc no només d'estudi, sinó de creació", comenta Brncié, pet al qual el treball desenvolupat pel LaboratOti Phonos ha estat decisiu en la història recent de la creació musical espanyola. "Quan nosaltres vam començar no hi havia res encara i Phonos va rnodernitzar la creació musical d'aquest país, tant en conceptes com en mitjans", assenyala. "Es va crear un ambient musical amb una perspectiva diferent, vinculada a la pintura, el teatre, la dansa; això que avui s'anomena «transdiscip/inari>>. f d'aquesta manera vam poder arribar a un públic més ampli i amb una obertura intel·lectual diferent." Per al compositor, però, el més important de tota aquella tasca avantguardista i pionera va ser que "vam en- senyar una nova manera d'escoltar els sons i d'escoltar els altres. Vam trencar amb la dinàmica, en el fons tan provinciana, de dir sempre el mateix. Vam obrir orelles i vam obrir la disciplina musical a altres disciplines, vam intro- duir una nova manera de pensar la música i de com fer que la música fos un bé social, quelcom que havia de tenir un destí més enllà de la visió particular del compositor". Ara, gairebé quatre dècades després, Gabriel Brncié continua fidel a aquest ideari artístic, ideològic i estètic, que ha continuat transmetent inintenompudament des de la que actualment és Ja Fundació Phonos -de la qual és director artístic des del 1993- i també com a professor de postgrau de la Universitat Pompeu Fabra (des del 1994), i com a professor de composició i anàlisi musical de I'ESMUC, des del 2001 . Una tasca d'un innegable valor formatiu per al país, però que, potset~ ha anat en detriment de la dü.usió del seu propi treball com a compositor. Autor d'un amplíssim catàleg, al voltant de 200 obres, de les quals només una setantena utilitza els mitjans electrònics, la música de Gabdel Brncié es programa poc sovint. El compositor n'és plenament conscient i parla del fet am b tranquil-litat. "La veritat és que mai m'he dedicat al màrqueting de la meva persona. Per no tenir, no tinc ni web. Però jo estic content i no deixo de treballar. Ara mateix acabo d'enllestir una obra llarga, de 24 minuts de durada, que el Plural Ensemble interpretarà a set ciutats del món, incloent-hi Madrid, l'any vinent", d iu . Aquesta senzillesa amb què Brncié parla del seu treball creatiu es transmet també a la que ha estat la tasca de la seva vida. "fo no em puc sentir el «pa- re>> de la música electroacústica catalana ni de bon tros. D'entrada, perquè en aquesta aventura mai he estat sol, sempre hi ha hagut més gent, començant per Lewin-Richter i Mestres Quadreny, que són els veritables impulsors de la nova música. Ara bé, pedagog sí que me'n sento. He tingut alumnes molt interessants que estic segur que se'n recordaran, de les meves classes. En aquest sentit sí que estic orgullós del treball fet. Crec que hi ha gent que ha après conceptes nous i els ha incorporat a la seva cultura musical." rés que per a Bmcié, el concepte "pedagog" va molt més enllà de la transmissió d'uns coneixements i abasta fms i tot la mateixa tasca de compositor. "Compondre és oferir una visió dels sons que engloba una informació per als qui escolten. I això entra dins el terreny de la pedagogia. Fer art és pedagogia, perquè sempre es mostra alguna cosa. 1 per això no veig que aquestes dues activitats siguin diferents. No sento com un fet separat l'ésser compositor i l'ésser pedagog", argumenta el músic, que assegura que el gran repte de la seva tasca ha estat "crear escola, però no de seguidors, sinó de gent que fos capaç de trobar el seu propi camí. Normalment les escoles fan tot el contrari, però jo crec que l'important és formar gent autònoma i que tingui el seu propi llenguatge". 15.000 EQUIPAMENTS DE TOT CATALUNYA. TOT EL QUE BUSQUES, A UN SOL CLIC. 343 noves escoles i fins a 15.000 equipaments de tot Catalunya ara estan al nou portal de la Generalitat d e Catalunya, des d 'on podràs accedir de forma fàcil i còmoda a la informació bàsica sobre els equipaments públics i concertats. Troba tot el que busques amb un sol clic o ara, també, des del teu telèfon mòbil. 42 282 Escola Pere IV de Barcelona Wim Generalitat WW de Catalunya MUSICALIA PAPER D'ASSAIG Terna amb • • variacions per JORDI CORNUDELLA POETA La música escolta. És evident. Per començar, s'escolta. Fins i tot la mú1 sica més senzi lla en sap. Si no, ¿com s'ho faria qualsevol cançó per dir la segona estrofa amb la mateixa melodia que la primera? La música diu coses, o sigui que parla. I parla en primera persona: les coses que diu és ella que les diu, cantant per boca seva. És clar que, circumstancialment, pot fer veure que descriu i fins i tot que narra, però en realitat, quan ho fa, només evoca. Evoca. si de cas, el que altres han descrit o narrat abans, per emoció interposada. 2 La música, doncs, té molt més en amb la poesia lírica que no 3 comú l'èpica o la novel·la, que narren pas amb i descriuen en tercera persona. La mimesi na rrativa és estranya als seus poders. De t1·ansvestir-se, perxò, la música també en sap, perquè parla amb el cor i tot cor és ple de veus. És per aquí per on la música té tanta traça a fer-se apta a la representació dramàtica. Però és que la capacitat de diàleg també és fonament de la lírica. 4 (De la proximitat de la música i la poesia lírica, de l'essència expressiva de totes dues, d'arrel dialogal, i en conseqüència de la capacitat dramàtica que comparteixen, és molt fàcil donar-ne mostres. En trobem a dojo tant en el ram de la cançó diguem-ne popular com en la tradició de la música diguem-ne culta, almenys des dels madrigals renaixentistes. Aquestes característiques comunes a la música i la poesia potser enlloc no són més tangi bles que en els lieder de Schubert. Un altre dia posarem el cas d"'EI rei dels verns''.) 5 De com la música escolta, de com parla, de les veus que fa, només ens n'adonem quan la sentim. Això no vol dir que quan nosaltres no hi som. quan ningú més no hi és per tocar-la o cantarla o escoltar-la, la música no hi sigui. Totes les obres hi són sempre. 6 ¿On són, sempre, les obres? Si totes les músiques és la música mateixa que les diu, vol dir que són en la música. La música, doncs, deu ser també una mena de lloc. Allà on les obres s'acompanyen. Allà on s'entenen o es barallen elles amb elles. On es pa rlen i s'escolten elles amb elles. 7 (Si hagués d' imaginar-me'l, aquest lloc s'assemblaria a un oceà. Un oceà amb consciència de tots els vaivens de les aigües que constantment hi bateguen. Nosaltres sentim només les onades que aniben a la nostra platja.) 8 D e vegades, quan escoltem una obra, hi percebem ressons de les converses que les músiques mantenen entre eiJes en la música, encara que el músic, quan va compondre l'obra, no hi hagués parat l'orella. 9 lo ¿Què deuen dir-sc, en la música, les músiques que estimem? Un consort' se/ de William Lawes i un quartet de Bartó k, l'ària de johann Cl1ristoph Bach .i unes seguiriyas del Camarón de la lsla, una xacona dc Sylvius Leopold Weiss i un blues de Duke Ellington, ¿s'avenen com s'avenen en nosaltres? ¿S'entenen com nosaltres ens hi entenem? No sabem què es diuen les obres 11 quan parlen elles amb elles: si s'entenen o es barallen, si s'admiren o es bescanten. Però, per més que no copsem el contingut de les converses que mantenen, els ressons que ens n'arriben són, sovint, d'una perfecta nitidesa. Per exemple: la frase amb què s'obre l'andantino cantabile que fa d'últim moviment de la Sona/a en Sol major per a piano i violí K 379. El violí l'entona als primers compassos del tema i el piano la diu al començament de la segona variació. Però després, quan la sentim a l'inici de la tercera va riació, ¿quantes músiques més, a part del Cànon de Pachelbel, ens la canten alhora amb els dos instruments de Mozart? 12 I en tants moments del mateix quins ressons de certes músiques que devien ser populars a Viena la primavera del I 781! Que avui siguem incapaços d'identificar aquestes altres músiques no ens priva 13 andantino cantabile, QUARTA VARIACIÓ DE LA SONATA PER A PIANO I VIOL( EN SOL MAJOR K. 379 DE MOZART de sentir-los ben nets, aquells ressons. O. almenys, d'imaginar-nos que els endevinem. I més encara: quan a la quarta variació hi sentim, discrets però inconfusibles. uns compassos de tango, ¿pensarem que Mozart, anacrònic, volia fer un compliment o una maliciosa picada d'ullet a Piazzola? Per descomptat que no. 14 ls En un cas com aquest, i en tants a ltres, no és qües t-ió de presumptes intencions del compositor. És cosa de la música mateixa, avesada a escoltar-se en el seu lloc incòlume al temps, lliure dels constrenyiments de la cronologia. Perquè, com que s'escolta sempre a ella mateixa, la música es coneix tota sencera. Som nosaltres que només en coneixem una part. En la música que coneixem perquè és la que sentim. una de les gràcies que hi trobem és que ens hi reconeixem a nosaltres mateixos. Ens hi sentim. Però el mèrit també és d'ella, que sap escoltar. 16 Perquè la música ho escolta tot: també a nosaltres. Ens escolta per fora i per dins, fins i tot en els nostres silencis. l quan canta i es diu, també ens canta i ens diu a nosaltres, per fora i per dins. Sobretot per dins. 17 (Tot plegat, si voleu, no passa de ser un joc. Potser ens hi donem només per passar el temps, o per abstreure'ns del temps, o per guanyà'ns-el. Sigui com sigui. ens hi donem perquè en el fons sabem que la música, que de jugar en sap un niu, juga sempre a favor nostre. o ens cansarem d'agrair-l'hi.) 18 43 283 i4i(jii;1!(1 PASSATEMPS Música per EDUARD V. PATSI encreuada Música encreuada de maig 2010 (núm. 307) Horitzontals. 1. Obra musical lliure amb variacions i imitacions d' un tema previ. Antonio Vivaldi. 2. John Dowland ho va ser. Una batuta. 3. Anton Bruckner. Arrufes. però només la part central. Estil musical provinent del continent negre. 4. Compassos de dos. Lloc on trobem l'emissora musical (sense la D). 5. Entrada de micro. Final de final. Acrònim clavat a la creu. 6. Looos, Aaal, liis. Dianes sense fronteres. iccolo (Paganini), ikolai (Rimslti-Kórsakov) o Nin (Culmell). 7. Alinea consonànticament. Escenes d'òpera, com la del petó de Salomé al cap tallat, encara hi ha qui les considera així. 8. Tira'! de forma desordenada. Thomas Morley. Novak, Nicolai o Nielsen. 9. Una altra batuta. Pont de violí cap per amunt. Part de Ja batuta. El del Sud protagonitza una cançó de Sopa de Cabra. 10. Època dels Mateu Fletxa, el Jove i el Vell. 11. Anys amb què compto. Protagonitza cadascun dels moviments de l'obra més carnavalesca de Saint-Sacns. Verticals. 1. Protagoni tza l'inici de la ballada de sardanes. 2. Autor de cinquanta òperes i d'un adagio. Limiten I'Erard. 3. Noi, amicalment, amb dos quadradets negres pel mig. El que va quedar després de l'incendi del Liceu. 4. Ò pera de Puccini. Arturo Toscanini. 5. Para la interpretació. Sant venerat pels cantants d'òpera quan tenen mal de gola (patró dels otorri ns). 6. Malaltia típica del compositor romàntic, plena d'is. Repetit tres cops, ball llatí. 7. Una batuta i un serpentó. Un serpentó tot solet. Interpreten l'òpera. 8 . Associació de Trompetistes d'Altafulla ... Oficina d'atur (perdó, de treball). A un to de Re. 9. Negocien Ja mateixa longitud d'ona. Actuem. 10. La major. Estrany palíndrom. Molt petita. 11. Instruments de corda fregada. Retaule avocàlic. Solucions e n e l número següent. sidokus.com Instruccions: Per resoldre el sidoku cal posar en cada casella una nota musical (Do, Re, Mi, Fa, Sol, La, Si), tenint en compte que Ics set notes han d'aparèixer en cada columna, en cada fila i en cada zona (una zona Ml RE queda delimitada per vores més gruixudes). Les notes que ja estan Sl Fi\ posades són pistes que ajuden a completar aquesta particular comSl RE Li\ posició musical. I encara hi ha una altra pista: si s'interpreten les noLi\ SOL tes que hi ha a les caselles ombrejades (en ordre: d'esq uerra a dreFA DO ta i de dalt a baix) sonen els p1i mers compassos de la peça musical que Sl Ml DO Fi\ s'indica al peu del sidoku. RE 44 284 FA Ml LA Sidoku de maig 2010 (núm. 307) Bolero (Ravel) MI PA Sl RE DO SOL Solucions en el número següent. <www.sidokus.com> La bella dorment. Vals (Txaikovski) concerts CONCERTS BARCELONA (BARCELONB) 1JUNY 20 h Nabí Cabestany, '~oloncel. Electroacústica. López de Rego, M.R. Ribas. (Avuimúsica). SGAE 20.30 h Palau London Symphony Orchestra. H. Hardenberger, trompeta. Dir.: D. Harding. (Palau I00). 3JUNY 20 h Con. Municipal Concett de professors del Departament de Piano del Conservatori. 4 JUNY 1930h Fac. Geo. Hist. UB Miquel Bofill Quattet. Gtisó, Civilotti, Charles, Pousseur. (Ocle de Música del Segle XX-XXJ). 21 h l 'Auditori Temporada OBC. Orfeó Català (dir.: Josep Vila i Casañas). Marta Mathéu, soprano. Anna Larsson, contralt. Dir.: Eiji Oue. Simfonia núm. 2 "Resurrecció" de Mahler. 21 h Bibl. Catalunya ClàssicBCN (flauta i ~ola). De~enne, HoiTmeistet; Nielscn, Amold, Hess. (Música als Palaus). 19 h l'Auditori Temporada OBC. (Segona audició). 22 h Palau Moja Marc Annengol, ~olí. Guennadi Dzyubenko, piano. Toldrà, Albéniz. (Música als Palaus). llh l'Auditori Temporada OBC. (Tercera audició). 18 h Palau Orquestra de Cambra de Granollers. Trio Kandinsky. Dir.: Manuel Valdivieso. Sor, Haydn, Beethoven. (Els Diumenges al Palau). 8JUNY 21 h l 'Auditori Temporada OBC. (Quarta audició). 9JUNY 19.30h Fac. Geo. Hist UB 11 JUNY 21 h Bibl. Catalunya Anton Serra, flauta travessem. Ayako Fujiki, piano. Guasta~o. Manen. (Música als Palaus). 12 JUNY 19 h Palau OSV. Rocío IWaacio. s~rano. Jorge de León, tenor. Ramon Ribalta i El Teatre del Sol, coreog¡·a 1a. jordi odall, narrador. Dir.: Rubén Gimeno. West Side Sto;¡. (selecció) de Bernstein. (Concerts Simfònics al Palau). (Segona audició, fora 'abonament, 13 juny, 11.30 h) 22 h Palau Moja Trio MarshaU. Clement i, Olaf Sabater, Hummel, Bertran. (Música als Palaus). 13 JUNY 18.30 h Ate. Barcelonès 18 JUNY 19 h Palau Michel Bouvard, orgue.). S. Bach, C. Ph. Bach, Franck, Bouvard, Vieme. (Orgue al Palau). 19 JUNY 20 h liceu Pikovaia Dama de Txaikovski. Dir.: Michael Boder. 22 h Palau Moja Anton Sen·a, flauta travessera. )avicr Garcia Moreno, guitarra. (Música als Palaus). 5 JUNY 6 JUNY l Josep Fuster, clarinet. Nikos Stavlas, fiano. Carleta Amargós, violí. Amargós, Guinovart, Milhaud. (Cicle de Música de Segle XX-XXI). l José Manuel Gesto, piano. Beethoven, Chopin, Massià, Granados. (Ass. Massià-Carbonell). 20 h l Orquestra de Cambra Amics dels Clàssics. Dir.: Joan Palet i lbars. l'Auditori (Mart.) l Ensemble de l'ACC. Dir.: D. Gonzalez dc la Rubia. (Avuimúsica). 22 JUNY 20 h liceu Pikovaia Dama de Txaikovski. Dir.: Michael Boder. 25 JUNY 20 h Liceu Pikovaia Dama de Txaikovski. Dir.: Michael Bodcr. 21h Bibl. Catalunya Arts Quartet. Brotons. Webcrn, Montsalvatge. (Música als Palaus). 26 JUNY 18 h liceu El jugador (en versió de concert) de Prokófiev. Dir.: Aleksandr Anissimov. 28 JUNY 20 h liceu Pikovaia Dama de Txaikovski. Dir.: Michael Boder. 29 JUNY 20 h liceu El jugador (en versió de concert) de Prokófiev. Dir.: Aleksandr Anissimov. 1 JULIOL 20 h liceu Pikovaia Dama de Txaikovski. Dir.: Michael Boder. 21 h l'Auditori OnÒestra Sinlfònica de Balears Ciutat dc Palma. Dir.: Salvador Brotons. Lamote de rignon, Samper. (Centre Robert Gerhard). 20 h liceu Orquestra Simfònica i Cor del Gran 'l'catre del Liceu. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Escolania de Montserrat. Anja Kampe, lan Bostridge i Peter Mattei, solistes vocals. Dir.: Michael Bodcr. War l?equiem de Britten. (Segona audició, 6 de ju liol. 20 h). 22 h Palau Moja M. Teresa Vert, soprano. Anton Sen-a, llau ta. Raomin Gan·iga, piano. (Música als Palaus). 5 JULIOL 17 h Liceu Pikovaia Dama de Txaikovski. Dir.: Michacl Boder. 10 JULIOL 17 h liceu The Royal Ballet. La bella don nen/ (música: Txaikovski, coreografia 01iginal: Mruius Petipa). 22 h liceu The Royul Ballet. La bella donnenl (música: Txaikovski, coreografia original: Mmius Peti pa). 11 JULIOL 17 h liceu The Royal BaUet. La bella don11ent (música: Txaikovski, coreografia original: Marius Petipa). 12 JULIOL 20 h liceu The Royal BaUet. La bella dorment (música: Txaikovski, coreografia original: Marius Petipa). 20 JUNY 3 JULIOL 11.15 h 1@-C 508 Ate. Barcelonès 45 285 CONCERTS 13 JULIOL 20 h liceu The Royal BaUet. La bella donnent (música: Txaikovski, coreografia original: Marius Petipa). 23 JULIOL 20 h liceu Doña Francisquita d'Amadeu Vives. Dir.: Miquel Ortega. 24 JULIOL 20 h liceu Doña Francisquita d'Amadeu Vives. Dir.: Miquel Ortega. 25 JULIOL 17 h l iceu Doña Francisquita d'Amadeu Vives. Dir.: Miquel Ortega. 27 JULIOL 20 h liceu Doña Francisquita d'Amadeu Vives. Dir.: Miquel Ortega. 28 JULIOL 20 h liceu Doña Francisquita d'Amadeu Vives. Dir.: Miquel Ortega. 29 JULIOL 20 h liceu Doña Francisquita d'Amadeu Vives. Dir.: Miquel Ortega. 30 JULIOL 20 h liceu Doña Francisquita d'Amadeu Vives. Dir.: Miquel Ortega. CAPELLADES (ANOIA) 19 JUNY 21 h Paper de Música Carles Herràiz, guitarra. Mudarra, .Bach, Castelnuovo-Tedesco, Villa-Lobos. 11 JULIOL 18 h Paper de Música Mitsuko Shirai. mezzosoprano. Francisco Poyato, piano. Schumann. 17 JULIOL 21 h Paper de Música Concert d'alumnes del I Oè Curs de Lied per a pianistes i cantants de Capellades. EMPORIES (ALT EMPORDA) 3 JULIOL 20 h Església Duo Mediterrani (nauta i guitarra). Machado, Piazzolla. 17 JULIOL 20 h Església Giovanna Manci, soprano. Anna Ferrer, piano. Chopin, Liszt, Bellini, Puccini. 24 JULIOL 20 h Església Pierre Hommage, violí. Michel Bourdoncle, piano. Lekeu, Massenet, Fauré, Ravel. 28 AGOST 20 h Església Esther Martínez, soprano. Medir Bonachi, piano. Granados, Toldrà, Satie, Grieg, Bizet. L'ESCALA (ALT EMPORDA) 17 AGOST 22 h Església Orquestra de Cambra de Bromberg. Dir.: Horst Sohm. Strauss, Txaikovski. Paganini, Albert. Auditori Orquestra dc Cadaqués. Dir.: Guennadi Rozhdestvenski. Aud. Granados Cor de Cambra de l'Auditori Enric Granados. Piano, baix i batelia. Dir.: Xavier Puig. Missa Gospel de Robert Ray, esprituals negres. GIRONA (GIRONB) 9 JUNY 21 h LLEIDA (SEGRIA) S JUNY 21 h RIPOLLET(VALLB OCCIDENTAL) 18 JUNY 22 h Teatre-Auditoñ La Vella Dixieland. Jazz. r-··-·····-···---------------------------------------------- -------------------------------------------------------1 1: SI CAL CATALANA j·~ !WISTA ~ BUTLLETA DE DOMICILIACIÓ BANCÀRIA CI PALAU DE LA MÚSICA, 4-6 . - 08003 BARCELONA i Senyon;, els agrairé que amb càrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà el Consorci del Palau de la Música Catalana. ~ pel pagament de la meva subscripció a 'Revista Musical Catalana' I ~~~~~:~:ompte . . · · · · · · -~FICI~~-- 1-1· -l l i ········· o~m -~~ . ~ ...............N~M· ~O-M PT~~ .~ ~ ~ .~ - l- 11. ~ .. ~ .. ~ . . .. .... .. Signatura: • BUTLLETA DE SUBSCRIPCIÓ ¡ Nom i cognoms del subscriptor: ...................................................................................................................................... ¡ : 1 ! l l Adreça: .................................................................................................................................................................................................... 1 Població i Codi postal: .................................................................................................................. Telèfon: .................................. .. ' In quota anual de ZS,24 €. Faré efectiu l'import mitjançant domiciliació bancària l1 (oAmbbé taló bancari adjunt a favor de 'Revista Musical Catalana'). Per a subscripcions a l'estranger, consulteu el preu. ' ¡ 6 ~-....;4..:. 286 L ES SEVES DADES SERAN INCORPORADES ALS FITXERS DEL GRUP PALAU DE LA MÚSICA (ORFEÓ CATALÀ. FuNDACIÓ ORFEÓ CATALÀ-PALAU DE LA ¡i M ÚSICA I CoNSORCI DEL PALAU DE LA M úSICA CATALANA), AMB SEU AL CARRER PALAU DB LA M ÚSICA 4 - 6, DE BARCELONA, CP ()!003, PER FER-NB ¡ LA GESTIÓ Gêl'IERAL. I EN AQUESTA ADREÇA POT EXERCIR 10TS ELS DRBrS D'Ace~. RBC11FICACIÓ, CANCEL·LACIÓ I OPOSICIÓ. i!' J ' II J i L--·----------------·-·--··---··------------··-------------------------------------------------------------··-·-------------_¡ u.soS· acne soñé con u . n final lleno de a?\~ Loterías de/ E ~n stad0 con Ia cultura· En Loterías del Estado Llevamos décadas re pa rtiendo sueños. Apoyando al mundo de la cultura y comprometidos con la sociedad. Porque nuestros juegos son mucho mós que un juego. Si sueñas .. . Loterías ').: ,lr ~ J... -<t.. LIE ~~ loterías del Estado .,.,, ·- ~ (jj) 11111111111111 PALAU MÚSI CA CATALANA 5ARCHONA www.palaumusica.cat