Revista Musical Catalana. Núm. 320 Juny 2011
Editorial: Lideratge transitori / PANORAMA Neix el Festival de Música Antiga dels Pirineus. Mercedes Conde Pons / El Palau Sent. RRMC / Agraïts a Manel Cabero. Albert Torrens / Festival Internacional de Música Pau Casals del Vendrell. Mischa Maisky. Tot violoncel. RRMC / El Festival Grec s'obre a la dansa catalana. Maria Porter / Mikrokosmos: Caramelles. Pere Artís / Tangents: Cervera. Jordi Maluquer / Ars Subtilior: Música i mercat. Xavier Chavarria / Mille e tre: Els nostres grans èxits. Bernat Dédeu / Cobla: Javimel. Josep Pasqual / Quaranta anys de La Locomotora Negra. Albert Suñé / La Fura més contemporània captiva amb Stockhausen. César López Rosell / Un nou instrument: presentació de l'Arpa Midi Camac a l'IRCAM. Josep Barcons / A propòsit de... Tomàs Grau. Albert Torrens / Crítiques: Mercedes Conde Pons, Josep Barcons, Lluís Trullén, Xavier Chavarria, Jordi Alomar, Diana Díaz i Albert Torrens / TEMA Steve Reich. Pioner de la música minimalista / Steve Reich. Fent el temps tangible. Jordi Alomar / Percebre l'imperceptible. Steve Reich i el procés gradual. Serafín Álvarez / MUSICALIA Neville Marriner. En direcció a la història. Albert Torrens / Lord Byron i els seus amics desembarquen al Liceu. Ana Maria Dávila / Lied sense partitura. Miquel Desclot. Miquel Pujadó / Paper d'assaig. Ti vo la fronte incoronar di rose! Narcís Comadira. / Discos. Jordi Alomar i Josep Barcons / Música encreuada. Eduard V. Patsi / Revista de l'ESMUC pàgines centrals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
~VISTA MUSIC Steve Reich La música contemporània nord-americana el Sónar 2011 Neville Marriner Direccióhistòrica Primer Festival de Músi?a.Antiga dels Pirineus PalaU 100, sent Ajuntament de la Seu d'Urgell rm1l GeMr alita! de Catalunya ~ Institut Català dc les Indústries Culturals l ~STITUT D ESTUDIS IU.lDf.';CS LA VANGUARDIA ; Afumamenl • ·- de Ttemp W,~t6H< ~ ••ut~~~ lli ........... ·- ~ Conselh líii ac-au d'Aron ~ 4*' T -·- C;j ~ .. "~· ~ I ~· • ¡g,J,Jjlij.ta{1 I ta:.a..u • ·' i i ¡,¡,¡g.;;; i . i RtVISTA f\ 1USICAL 4a ÈPOCA ANY XXVIII 5 Lidc1·atgc tnmsilori PANORAMA 6 per Mercedes Conde Pons 8 p er !WMC El Palau eni Agraïts a Manel Cabem 12 Feslival lntcmacionaJ de Música Pau Casals del Ven dr-ell. Misch u ~ l aisky. Tot violoncel per ,1/IJcrl 7'inn:ns per!WMC J. 8. OTERO. DIRECTOR DE LA REIAL COMPANYIA D'ÒPERA DE CAMBRA. AL FESTIVAL DELS PIRINEUS 14 El Festiva l Grec s'obre a Ja dansa cataJana 16 1\ li kr-olwsmos: Caramelles p er Per e lrtls per \faria Por/er ...................................................................................................................................... Tangents: Ccn er·a p er Jordi \laluquer ublilior: .\ l tiSica i m ercat \rs per \ader Chw•atTia \lillc e Lr-e: Els nostres gr-ans èxits per Bt•nwt Dedéu Cobla: .Ja, i mel Teresa Martlnez. pe1· Josep Pasqual COORotNACIÓ REDACCIÓ: Mercedes ........................................................................................_________________ ...................................... Quamnta un) s de La Locomotora Xegra Conde Pons. 20 PI.IBUCITAT: Gestac. per /Iber! Sulié ...............................................................................-- ..-.. .............................................................................. ._ 21 La Fun1 més contemporània captiva amb Stockhausen per Cr.wr Lópe::. Rose/I ....................................................................................................._. . . ......-- .. -·-···-----·························· RICCARDO CHAILLY. A LA TEMPORADA 2011-12 DE PALAU 100 COL•LABOREN EH AQUEST NOMEAO: Jordi Alomar, Seraffn Alvarez. Pere Artfs, Josep Barcons, Xavier Chavarria, Nards Comadira, Mercedes Conde Pons. Ana Maria Davila. Bernat Dedêu, Diana Dlaz, César López Rosell. Jordi Maluquer. Josep Pasqual. Eduard V. Patsi. Marta Porter. Miquel Pujadó, Albert Sul'lé. Albert Torrens i Llu ls Trullén. 'lci:\ el nou Festival dc ~lúsica Antiga dels Pirineus 10 MAQUETACIÓ I SECRETARIA DE REDACCIÓ: Indústria, 13, pral. 2a. 08037 Barcelona. Tel.: 646 46 84 38 Aie: molist.gestac@movlslar.es IMPRfSSIÓ: Creacions Gràfiques Canigó, S.L. DISTRIBUCIÓ: SADE DIPÒSIT LEGAL: 6·34.432/83 ISSN: 1887·2980 NÚM. 320 EDITORIAL RMC CONSEU EDITORIAL: Josep M. Bricall, Josep M. Busquets. Josep Caminal, Salvador Cardús, Jordi Casas. Gregori Estrada. Gabriel Ferrer. Joaquim Garrigosa, Joan Guinjoan. Carles Guinovart. Teresa Lloret. Joan Matabosch, Ramon Muntaner i Ramon Pla. CONSEll DE DIRECCIÓ: Pere Artfs (editor). Lluís Millet {director musical) i Montserrat Urpi (coordinació amb I'ESMUC). DISSE)jY ORtGIHA.L: Ferran Sendra. ari 22 n nou instrumeol: presen tació de l'Arpa Midi Camac a I'IRCAM per Josep /Jarcons ..............................................................................- ._·_················-··--······························· 24 A ll i'Opòsit dc... Tomàs Grau per !Iber/ Torrens ................................................................................... ...................................................................... ~ Crítiqu es p er U u ls 1hillén. Yw•ier Clwvarria, Albert 1bn·ens, Jordi Alomw; Josep BwY·ons, Diana Dlaz i Jllercedes Cof!de Pons TEMA 1\cich. 33 Pione r dc Ja mú ica minimalista ........................................................................ -........--.----.--- ............-------· ....... ·--· ...................---.-.................................. . Reich. Fent el lemps tangible 34 per Jordi I/omar .......................................... . .........................................................................._........ "". te\ e Reicb i el procés gradual Pcr-ccbr•e 37 per en¡fln llt•are:. tC\ C tcH~ _____________________ l' in~pcrceplibl e. '\c,·illc \I m'riner. En din:.-cció a la lli Lòria 40 pt•r /Iber/ Torrens _ .............................. ........................... . Lor-d B,, nm i els seus amics desembarquen a l Liceu 44 per fna \larln Ddviln ................................................................................... - ... -.------··········································· Licd sense partitura. Miqud Desclot 6 pl'l· Miquel Pujadó 4 ........................................... ......................................................... .................... .. ......... _______ rose!" i d incoronar· fronte la vo' i "T Pupcr· d'assaig. 47 p<•r artfs Conwdira ............................................................................... Discos 8 per Jordi 4/onwr i Josep 4 .......................................................................... ...............----··············------······························· ............................................................................__ .... .._.... .._ .__ _. ___. .._ .. , _______ 1 ~-··--·········-·----- -----·································· Barcon~ _ 50 1úsicu encreuad a per Eduard I . Palsi Revista de I'ESMUC, pàgines centrals 3 2-l'j CONCERT NÚM. 2 Solo de Concerts CONCERT NÚM. 3 Solo de Concert$ Dissabte, 2 d'abril de 2011 • 19.00 h Preus: 12 i 15 € ORQ.UESTRA SIMFÒNICA JULIA CARBONELL DE LES TERRES DE LLEIDA CORAL SANT JORDI COBLA SANT JORDICIUTAT DE BARCELONA Robén Gimeno, director S. Brotons: Les encaixades F. Taverna-Bech: Rondalles j. Garreta: Nydin R. Ferrer: Imatges (suite), op. pòstuma E. Casals: Heroica E. Toldrà: Atzavares i baladres j. Serra: La molxernngn rl'Aigemcsf A. Ros Marbà: Festa a ciutat M. Oltra: Suite primària per a dos clarinets i cobla Marta Malh éu, Franci na Josep Fndó, Eloi Toni Mnrsol, avi Castellet ]ordi Cnsnnova, Bnldlrl Anna Puche, Catrinu Alfons Revcrté, director Reclini de sarsuela (intermedi$) R. Mart!ne7. Valls: Cmrç6 clamor i de guerra CONCERT NÚM. 4 D. Ellington - C. Basie: Salin Doll D. Reinhardt: Djangology ). Coltrane: Nnima Ch. Mingus: Song with Orange Th. joncs • B. Brookmeyer: Skylnrk Ch. Parker: Moose /he Mooche M. Davis: Tutu CONCERT NÚM. 6 Solo de Concerts Dilluns, 20 de juny de 2011 · 19.00 h Preus: 12 i 15 € ). M. Usandlznga: Lc1s Golonrlrim1s (Pantomima) G. Giméne~: El beli/e y la bocin de Luis Alorrso ORIGINAL JAZZ ORQUESTRA , TALLER DE MUSICS CONCERT NÚM. S Solo de Concert$ Solo de Concerts Dissobte, 14 de maig de 2011 · 19 00 h Preus: 12 i 15 € BROSSA QUARTET DE CORDA MÚSICA I CINEMA ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL VALLÈS Robén Gimeno, director Homenatge a Nino Rota (centenari del naixement) ESBART MARBOLENY Aigua, espcCincle de dansa segons danses i cançons tradicionals catalanes Pel·lkules: Assaig dorques/ro; Romea i fu/ictn; Amarcorcl; El Pndrf; La stmda; 8 1/2 (Otto e mezzo); Titanlc; Hilravia una vegada Amèrica; Gladialor; La guerra de fes galàxies Informació i venda: Tel. 902 442 882 Ne: taquilles@palaumusica.cat www.palaumusica.cat AJex Puig i Pere Bartolomé, violins Laia Besalduch, viola Quico Pugés, violoncel Gregori Ferrer, acordió cromàtic Josep Pinyu Martí, percussions Marta Valero, cantant Les cançons dels brigadistes Gal/o negro, gal/o rojo; Si me quieres escribir; El quinto regimiento; Viva In quima brigada; Los soidndos del pantano; Bella ciao; Los ctullro generales; Ctmci6n de /ns brigadas internacionales; Himno de Riego; No pasardn; Dime d6nde vas morena Organjtza i patrocina: EDITORIAL I mes de juny acostuma a ser un mes de transició en l'activitat mus ical. Les grans temporades de concerts simfònics posen punt final als seus cicles i gran part dels festivals d'estiu re partits per la geografia ca talana encara no han obert portes . És un mes encara d 'activitat urbana , en e l qual d estaquen so bretot les propostes mu sica ls i escèn iques a l'aire lliure, com algunes de les que programa el Festival Grec de Barcelona i les més modernes ilo alternatives. com el Sónar. Amb aquest context preconcebut i poc variable, enguany el mes de jun y té un ca ire dife rent. No és que es donin unes circumstàncies especialment benevolents per a la música -de fet, per a qualsevol concepte que tingui relació amb la cultura-, però es produeixen una sèrie de circumstàncies que fan que aquest mes no sigui merament traJ?1~itori. A Barcelona , tot just començar el mes de juny, ha nascut una nova proposta urbana vinculada a la mú sica: Barcelo na Ciutat Concert. Més de seixanta entitats -en tre escoles, centres cívics, hotels, acadèmies, museus. institucions ...- han convertit per un dia la ciutat de Barcelona en un nucl i musical sense precedents. Durant un dia sencer, tots aquests espais acullen concerts i propostes musica ls oberts al públic en espais no sempre expressament vinculats a la música, per tal de conscienciar la ciutadania de la capacitat d 'iniciativa i lideratge cultural de la capital catalana. La creació musical contemporània té, també, durant el mes de juny, un protagonisme especial. Un d els pion ers de la mú sica minimali sta , Steve Reich -que ocupa les pàgines del tema central d'aquest número- aterra a Barcelona com a figura estt·ella del Sónar 20 11 , un multimèdia. rt l'a a i l experimenta festival habitualment vinculat a la música Paral·lelament, el Gran Teatre del Liceu obre la sala gran per a l'estrena espanyola de Lord Byron, un estiu sense estiu del compositor català Agustí Charles -a la qual també fem referència en les properes pàgi nes-; una òpera que el Liceu ha coproduït conjuntament amb I'Staatstheater de Darm stad t i els Tea tres del Canal de Madrid i que va ten ir la seva es trena absoluta a la ci utat alemanya el passat mes de març . MentTestant. a Madrid, el dia 8 de juny té lloc l'estrena mundial de l'òpera de Xavier Benguerel/o Dalí. Una òpera que va ser compos ta per encàrrec del Ministeri de Cultura per commemorar l' any 2004 el centenari de l naixement de Salvador Dall. L'òpera de Benguerel és una coproducció del festiva l Operadhoy. el Tea tro de la Zarzuela i el Gran Teat re del Liceu i no arribarà a Barcelona fin s al mes d 'oc tubre. Malgrat que aquestes siguin bones notícies per a la creació musical cata lana , sobta constatar que dos compositors catalans vegin la seva obra estrenada fora del pafs, essent el Liceu receptacle secundari d 'unes propos tes que, en compromís amb la cultura del país, hauria de liderar. El lideratge cultural no passa per anar a redós dels a ltres, sinó que hauria de crear tendències i ser l' instigador principal de les noves propos tes. I a Catalunya això encara és car de veure. Lideratge transitori 5 145 PANORAMA Neix el nou Festival de Música Antiga dels Pirineus Ocu municipis de les comarques deJ Pa iJars Sob irà, eJ PalJars J ussà, l'Alt Urgell i la Va l d'Aran han unit esforços per a la cons titució d'un nou fes tival de música an tiga a Ca la Ju nya. I per MERCEDES CONDE PONS ls municipis d'Alt Àneu, Estamariu, Espot. E~terri d'Àneu, la Guingueta d'Aneu, la Pobla dc Segur. la Seu d'Urgell, la TorI'C dc Cabdcllu. Tremp i Vielha s'han aliat en un p1·ojccte que vol, d'unu bandu, incentivar clturismc cultural d'una regió sovint associada a activitats d'oci vinculadcs a l'esport i a la natura i. de l'altra, reivindicar el potencial cultural catala en l'ambit dc la música antiga. E ~e 320 6 2-16 Patrimoni, natura i cultura Des dc fa més de trenta anys, Catalunya només ha dedicat atenció a la música antiga a través d'un festival de tradició, com és el dc Barcelona, i algunes manifestacions esporàdiques -recentment incrementades per la instauració dc Ics forma cions dc jord i Savall com a residents a l'Aud itori dc Barcelonaen alguns c.: iclcs dc concerts i festivals, sense un compromís directe amb aquest ampli espectre musica l que coneixem darTerc el nom dc "música antiga''. L'Institut Català dc Ics Indústries Culturals (ICIC) i la Generalitat dc Catalunya han estat treballant els dos últims anys en la posadu en marxa d'un projecte per potenc.:iar a nivell turístic i cultural les regions implicades i la producció musical catalana. Les sinergies que es produeixen a nivell cultural entre la música d'època antiga. l'estil d'interpretació associat al moment històric dc l'obra i les potencialitats culturals -fonamentalment amb el romànic- dc la zona dc l'Alt Urgell, Val d'Aran i Pullars, han confluït enguany en el primer Festival de Música Antiga dels Pirineus, que tindrà lloc entre el 22 dc juliol i el IO dc setembre de 20 11. Així doncs, al llarg de gairebé dos mesos. les poblacions abans esmentades es convertiran en un focus important de la música antiga no només 1:1 nivell local, sinó també amb una clara voluntat dc causar impacte internacional, d'acord amb la qualitat dc Ics formacions escollides. algunes ja referència a Europa. D'aquesta manera es busca potenciar la creativitat i el talent del país amb una CAPELLA DE MINISTRERS vocació internacional; en aquest sentit, la proximitat amb la frontera francesa facilita l'avenç en aquesta via. Producció catalana Un total de sis grups dc procedència catalana i espanyola integren el programa dc la primera edició del Festival de Música Antiga dels Pirineus. F01macions en alça com Forma Antiqva i Los Músicos de su AJteza. i dc prestigi com la Capella de Ministrers dc València o l'Orquesta Barroca de Sevilla són alguns dels grups que ompliran les parets d'esglésies i edificis del patrimoni del Pirineu català de música en directe. El festival, a més, aposta per la nor- El Festival aposta per la normalització de l'extens patrimoni musical català. malització en la programació de l'extens patrimoni musical català. En aquest sentit, la presència de la Reial Companyia d'Òpera de Cambra, que d irigeix )uan Bautista Otero, suposa un pas més en la recuperació de la memòria cultural d'un dels compositors catalans més destacats de la història: Domènec Terradellas (1713-175 1). Amb un programa especialment ideat per al festival, d'àries i fragments d'òperes del compositor barroc, com Astarto, Romolo. ¡\1/erope, Artaserse, Semiramide, Didone abbandonata, Sesostri, Annibale in Capua, Mitridate i Bellerofonte, la Reial Compa- nyia d'Òpera de Cambra -que ja ha editat i enregistrat algunes d'aquestes òperes amb molt bons resultats- donarà el tret de sortida al festival amb tres concerts consecutius a la Seu d'Urgell, Escalan·e i la Vall Fosca. El grup de música antiga Vespres d'Arnadí -que dirigeix Dani Espasa- i el cor especialista en repertori antic La Xàntria -que dirigeix Pere Lluís Bioscas'uneixen en la producció d'un programa per a la recuperació de l'obra de Josep Mir i Llussà (c. 1700- 1774). D'origen lleidatà, el mestre de capella català va treballar principalment fora del país i el seu extens catàleg -amb més de 160 manuscrits- es conserva actualment a l'abadia dc Montserrat i al monestir d'Arantzazu. En els dos concerts que rea- PANORAMA 1/ancicos a una. dos. Ires y qua tro I'Oces (Roma. 1624), entre les quals hi ha "Un sara o de la chacona ... que dóna nom al programa. El grup que interpreta El sarao de la clwcona s'ha creat expressament per a aquesta producció amb el nom dc uevo Sarao i està format per músics experimentats com Marta Infante (mezzosoprano), José Pizarro (tenor), Laia Frigolé (soprano), Guadalupe del Moral (violí barroc), Manuel Vilas (arpa), María Elena Medina (violoncel barroc) i Rafael Bonavita (guitaiTa barroca i direcció). Repertori internacional FORMA ANTIQVA litzaran a principi de setembre a la Seu d'Urge ll i Esterri d'Àneu interpretaran el Psalmo Lauda jerusalem (manuscrit 322, monestir d'Aranzazu), el A-laglli[icat (manuscrit 324, monestir d'Aranzazu), una Missa a 8 11eus sobre el Pangelingua de l'any 1763 (manuscrit 318. monestir d'Aranzazu). El Cor Licder Càmera de Sabadell i el seu actual director. Xavier Pastrana. interpretaran un programa compost per obres dels dos grans mestres internacionals de la música antiga: Tomas Luis de Victoria (c. 1548-161 I) i Johann Sebastian Bach ( 1685-1750). Del compositor castellà interpretaran una selecció d'antífones. himnes i motets de temàtica mariana. mentre que a la segona part oferiran la cantata Singet dem I-/erm ei11 neues l.ied, BWV 190 i el motel "fesu Meine Freude··, BWV 227 del Cantor dc Leipzig. Serà en dos concerts a final de ju liol. a Espot i Tremp. Recuperació de patrimoni El Festival dc Música An tiga dels Pirineus es compromet en la recuperació de patrimoni musical amb l'encàrrec dc noves produccions. En aquesta primera edició s'ha encarregat a un grup de músics experimentats en la interpretació amb criteris històrics la recuperació de l'obra de joan Araniés, mestre dc capella de la catedra l de la Seu d'Urgell entre 1627 i 1634 i novament el 1649. El recull de l'obra d'aquest compositor català s'ha rescatat gràcies a un projecte de recerca dedicat al patrimoni musical del territori de Lleida que ha desenvolupat el professor d'Història de la Música de la Universitat dc Lleida. Màrius Bernadó. joan Araniés és un compositor fins ara oblidat. l'obra del qual. segons el grup d'investigació. és d'una gran qualitat. La seva obra actualment només es conserva en un únic llibre editat a Roma l'any 1624 i conservat a Bolonya. El professor Bemadó ha estat trc· ballant en la recuperació d'nqucstes obres. inèdites en temps modcms. per possibilitar-ne la interpretació. Només una obra havia resistit el pas del temps i actualment és coneguda i interpretada per nombrosos grups dc música antiga: la cèlebre Xacona. La resta dc la seva producció se sentirà per primer cop al Festival de Música Antiga dels Pirineus després d'anys de silenci. En els dos concerts -que clausuraran el festival el 9 i I O de setembre a la Seu d'Urgell i València d'Àneu- s'escoltaran peces del Libro segundo de tonos y ,,¡. La Capella dc Ministrers de València, Los Músicos dc su Alteza, la Orqucsta Barroca de Sevilla i Forma Antiqva són les altres formacions que configuren un festiva l que mira també més enllà dels Pirineus i del país, ~1lb I'afany de fer-se un lloc a nivell europeu i amb interès a equilibrar la producció catalana amb la de l'exterior i sobrepassar, així, l'àmbit local. La Capella de Ministrers, que dirigeix Carles Magraner. oferirà un recorregut a través dels viatges del Tirant/o Blanc (amb música de diversos compositors contemporanis de la publicació i extensió de l'obra de Joanot Martorell) per An~laterra, Sicília. Rodes, l'Imperi grec i l'Africa. Un programa que es podrà sentir a la Seu d'Urgell, Vielha i Tremp a mitjan delmes d'agost i que van editar recentment amb gran profusió de detalls en un interessant ll ibre disc. Los Músicos de Su Al teza, que dirigeix Luis Antonio Gonzalez, centren el seu conceri -amb doble actuació a la Seu d'Urgell i la Pobla de Segur- en el poc sovintejat repertori d'àries alemanyes de Georg Friedrich Handel, mentre que I'Orqucsta BarToca de Sevilla -una de les orquestres espanyoles més destacades en aquest estil- oferirà una "fiesta barroca italiana·• amb sonates i concerti grossi de Dario Castella. Giovanni Legrenzi, Tomaso Giovanni Albinoni. An· tonio Vivaldi. Francesca Saverio Geminiani. Serà. també, a Ja Seu d'Urgell i la Pobla de Segur durant la segona quinzena d'agost. Per acabar. Forma Antiqva. formació fundada pels germans Aarón, Pablo i Daniel Zapico -recentment nomenats grup resident de I'Auditotio Príncipe Feli pe d'Oviedo- i un dels grups espanyols que més representen l'emergència i qualitat de la música antiga amb segell ibèric, oferiran un concert amb obres de josé Blasco de Nebra, Santiago de Murcia, Giovanni Girolamo Kapsberger, Diego Ortiz i Domenico Scarlatti, entre d'altres. Els dos concerts que arrodoneixen aquesta primera edició del Festival de Música Antiga dels Pirineus seran a Estamariu i la Vall Fosca la segona quinzena d'agost. "R.M-C 320 _7_ _ __ 1~7 PANORAMA El Palau 'Sent' Sokolov, Gard iner, Jierrewcghc, Chai lly, Jurowslü, Grimaud, Kavakos ... , artistes en majúscu les per a una Lem porada de gran versatiJ i ta l. I per RRM C E ~e )20 8 248 I cicle dc concerts estrella del Palau de la Música Catalana. Pa la u I00. la propera temporada 20 I 1- 12 vol fer vibrar el públic amb una programació en la qual deswcu Iu presencia dc noms dc renom internacional i qualitat incontestable, l'aposta per la hibridacio entre música i arts plastiques i presta una atenció especial als músics i les fom1acions catalanes. a més dc la benvinguda irrupció del repertori catalit. fins i tot. amb una obra estrena. Grans orquestres, directors i solistes dc reconeixement internacional com John El iot Gm·dincr, Vladimir Jurowsk:i. Phi lippc I fcrrcwcghc, fvan Fischer, Riccardo Chuilly, I félène Grimaud, Grigorij Sokolov i Daniel Barenboim, entre d'altres, són alguns dels noms que configuren el mapa dc constcl·lacions musicals d'aquest cicle senyera del Palau de la Música Catalana. No hi faltarà una visible representació cata lana amb la presencia d'Antoni Ros Marbà. l'Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu. l'Orfeó Català i el Cor de Cambra del Palau i la combinació d'obres del gran repertori amb la presència del repertori català. com el Concert per a violí dc Robert Gcrhard. l'estrena de Darkness Visible, nocturn per a orquestra de Benet Casablancas i la recuperació d'El giravolt de maig d'Eduard Toldrà. en el cinquantè aniversari de la seva mort. Un total dc catorze concerts completarà el cicle Palau I00 en la temporada 2011-12. A primer cop d'ull , hi destaca la condensació de la programació en un sol bloc, que inclou set concerts simfònics, tres dc repertori simfonicocoral. tres recitals dc piano i una òpera en versió dc concert: tots a la Sala dc Concerts del Pa lau de la Música Catalana. Plura litut d'oferta i repertori que apunta l"altra característica destacada del programa: el retorn dc grans noms, com els dc Barenboim. Gardincr, King. Kavakos o Chailly i els debuts dc figures com An- VLADIMIR JUROWSKI dris elsons i Vladimir Jurowski i Ics formacions orquestrals City of Birmingham i Mahler Chamber Orchestra. Després de l'incontestable èxi t obtingut per Gligorij Sokolov el passat mes d'abdl, el pianista rus toma per cinquena vegada al cicle per fer les delícies dels ja fidels seguidors. Serà en un concert cxtraOI·dinari, fora d'abonament, però al qual es pol accedir també com a part d'un abonament exdusiu dc piano format per tres concerts. L'ofertll pianística inclou el retorn de l'a lemany Lars Vogt, que va debutar en aquest cicle l'octubre de 2001, i el retorn de la francesa Hélène Grimaud. en la seva tercera actuació a Palau I 00. La temporada s'inaugura el I Od'octubre amb un doble debut, el de la City of Birmingham Symphony Orchcstra i el seu titular. Andris elsons. Una de les f01macions britàniques més prestigioses fundada fa just noranta anys -va fer el primer concert sota la direcció del compositor anglès Edward Elgar i va gaudir d'una època daurada de divuit anys amb el lideratge de Simon Rattle-, aterra per primer cop al Palau de la Música Catalana de la mà del titular des dc l'any 2008, el jove director letó dc trenta anys Andris Nelsons. Present a Ics temporades simfòniques i operístiques més importants a nivell internacional, Nclsons presenta l'orquestra a Barcelona amb un programa romàntic, amb obres dc Beethoven, Dvorak - Christian TctzlafT n'oferirà el Concert per a 11iolí i orquestra en La menor- i Txaikovski. La Mahler Chamber Orchestra. emergent orqucslra fundada el 1997 per Claudi o Abbado i formada per un grup dc JOHN EUOT GARDINER joves instrumentistes d'elit de diverses nacionalitats, debuta també a Palau I 00. de la mà de John El iot Gardiner -que darrerament flirteja amb èxit pel repertoli romàntic- i el seu deliciós Cor Monteverdi. Amb un programa format íntegrament per obres de Schumann. podrem descobrir-hi la màgia dels lieder Requiem fiir 1\llignon i Nachlfied. l'empenta de l'obertura Manfred i els clarobscurs de la Simfonia núm. 4 e11 /~e menor. L a cirereta dels debuts, la posa la presentació de Vladimir Jurowski, director principal de la London Philharmonic Orchestra, amb la qual afrontarà !"estrena mundial de Darkness Visible. noctum per a orquestra del compositor sabadellenc Benet Casablancas. L'eclèctic programa es completa amb Ja Simfonia núm. 38 en Re major K. 504. "Praga·· de Wolfgang Amadeus Mozart i el Concert per a piano i orquestra núm. 2 en Si bemoll major, op. 83 de Johannes Brahms. en el retorn de l'estimat pianista bilbaí Joaquín Achúcarro. La música coral pren protagonisme en aquesta temporada amb tTes concerts que recullen tres obres cabdals del rcpertor·i simfonicocoral d' inspiració religiosa: la Gran Missa en Do menor de Mozart, la Missa en Si m enor i la Passió segons sant Mateu de Bach. La primera obra comptarà amb una formaci ó i director especialistes en el repertori, com és l'Orquestra del Mozarteum de Salzburg sota la direcció del prestigiós lvor Bolton. Al costat d'un quartet de solistes encapçalats per Sandrinc Piau PANORAMA CITY OF BIRMINGHAM SYMPHONY ORCHESTRA i Véronique Gen . hi participarà el Cor dc Cambra del Palau de la Música Catalana, en un concert que inclou també la Simfonia núm. I 04 en Re major, "Londres" dc llaydn. L'Orfeó Català commemorarà el centenari de la primera audició a l'Estat espanyol-protagonitzada per la mateixa formació coralde la Missa en Si menor de Johann Sebastian Bach. acompanyat de l'agrupació especialitzada en interpretacions amb criteris històrics The King's Consort. que lidera el britànic Robert King. I retom dc la Passió segons sant Mateu pels volts de Setmana Santa pren una dimensió diversa en la proposta que ofcrci\ el cor i orquestm del Collegium Vocale Cent sota la direcció del seu fundador Philippe Hcrrcweghe. La presència del mi llor Evangelista del moment. el tenor Mark Padmorc. i la intercalació dc dos retaules en moviment del pare del videoart. Bill Viola -Emergence (2002) i Departing Angel (Five Angels for thc Millenium). 200 1- faran d 'aquesta. una versió única en la història del Palau dc la Música. Una de les orquestres capdavanteres de l'Estat espanyol. la Real Filarmonía E dc Galícia. sow la direcció del seu titular. Antoni Ros Marbà. ens oferirà l'opottunitat dc sentir el Concert per a Piolí de Robert Gcrhard, en la imerpretació que en farà el jove britàn ic jack Liebeck, al costat d'ob res de Weber (obertura d'Oberon) i Schumann -Simfonia núm. I. "PriiiWl'era ". El mestre Ros Marbà repetirà compromís din la temporada Palau I00 liderant la recuperació d'El gira l'olt de maig. òpera d'Eduard Toldrà que es programa en la commemoració del cinquantenari dc la seva mort. en col·laboració amb el Gran Teatre del Liceu. El retorn dc I'Staatskapelle de Berlín i el seu titular. Daniel Barenboim -que tornarà en la doble faceta de pianista i director amb un Conc:ert de Mozart per determinar-, ens permetrà gaudir dc la SimfoniaJJÚJII. 3 d'/\nton Bruckncr, que el compositor alemany va dedicar al seu venerat Richard Wagner. L'imponent poema simfònic dc Richard Strauss llixí parlà Zarathustra i la segona seqüència de valsos d'El caFaller de la rosa. junt umb la Segona Simfonia dc Brahms completa el programa dc la Budapest Festival Orchestra -nascuda l'a ny 1983 amb la voluntat expressa d'oferir a cada músic la pos- sibilitat de prendre iniciatives i ser creatiu- sota la direcció d'un dels fundadors. lvan Fischer. El vental l simfònic , el tanca la Gewandhaus Orchcster de Leipzig, sota la direcció dc l'italià Riccardo Cha illy, el director titular. El violinista grec Leonidas Kavakos protagonitzarà el Concert per a violí núm. 1 de Xostakóvitx. mentre que l'acreditada orquestra alemanya interpn:tarà la Simfonia núm. 3 de Johanncs Brahms. Després dc l'èxit assolit per Ics conferències prèvies a alguns dels concerts de la recentment finalitzada temporada de Palau I00. el proper curs es reprèn la fómmla ~Parlem de Música'' amb especialistes. i fent-la extensiva a la totalitat dc la programació. Enguany hi ha una revisió dels preus de les entrades. nmb reduccions en algunes zones i una més gran nexibilitat en l'obtenció d'abonaments. amb descomptes associats al nombre de concerts demanats. El lloc web del Palau de la Música ofereix. a més, la possibilitat de sentir, a través del pon al Spotify. una versió dc l'obra que es podrà escollar en directe als concerts del cicle Palau I00. 25 o;o de descompte Els subscriptors de la «Revista Musical Catalana» obtindran un 25 % de descompte en Ja compra dc dues entrades per concert, a les taquilles del Palau de la Música Catalana. per als cicles Palau I 00 Piano. Concerts Simfònics al Palau, Cambra Coral, Diumenges al Palau i Cicle de Concerts Orfeó Català de la tem porada 201 0- I I . Cal presentar el darrer rebuf de In subscripció. 9 PANORAMA Agraïts a Manel Cabero Ja fa gairebé dues voltes de sol, el qui sub criu aquestes línies titulava un article re- lrospccliu so bre la biografia de Manel Ca bero amb una cilació textual de l'entre islal -" 'óc un home com qualsevol altre, fins i tot vulgar", deia- i s'afanyava a deixar clar, en aque ll a ma teixa enlradeta, que la importància hi stòrica de la tasca feta per aquest persona tge no es corresponia amb la humilitat de les seves paraules. La secció d'aquesta Rev ista a Ja qual pertanyia el text -"Uombra a llargada de.. ?'- escau perfectament, tambó, al moli u que avui ens du a tornar a parlar de Manel Cabero. I per ALBERT TORREN_s_ _ I proxim primer divendres de juliol, el Cor Madrigal de Barcelona ha estat convidat per l'Orfeó Català a tancar. al Palau dc la Música. la primera edició del cicle de concerts dc música coral que por111 el nom dc la formació més que centenària. És. per tant, el cor català aliè a l'Orfeó que, si es compleix la filosofia del projecte, ha de ser present en cada fu tura edició del cicle. La cita, però, és significativa també per altres motius, ja que coincidirà moll de prop en el temps amb el seixantè aniversari de la fundació del cor per part dc Manel Cabcro. La transcendència d 'aquest d irector i fundador, no només com a tal, sinó també - i sobretot- en la seva faceta de pedagog dc la direcció coral, converteix aq uest concert, d 'alguna manera, en un nou homenatge a la seva fi gura. Tot aprofitant aquesta avinentesa, doncs. hem parlat amb cinc directors de cor catalans del moment que comparteixen l'cxpcl'iència d'haver passat per Ics aules dc Manel Cabcro. A causa de l'extensió en el temps de l'activitat del mestre. els entrevistats l'han conegut en moments diversos dc la seva carrera. des de Ja més primerenca - Mireia Barrera. l'any 1983- fin s a Ja més jove - Gemma Tatay, el 1994. Tots coincideixen, això sí, en el fet d'haver-hi coincidit en cursos dc major o menor entitat, sovint estivals - hi destaquen els celebrats a Cervera i a Mallorca- i en tot cas mai organitzats per institucions pedagògiques oficials de grau professional, en les quals Cabero mai no ha ensenyat. Aquesta circumstància ja ens indica un dels trets definitoris de la tasca de Cabcro: la sistematització de la docència de la seva especialitat en un temps en què la direcció coral amb prou feines era prevista en els plans d'estudis reglats dels conservatoris. ''La m eva generació i totes les anteriors ens hem format en el camp de la direcció coral en els cursos [de Manel Cabero], era l'única ma- E ~e 320 10 250 nera de formar-nos en aquesta matèria'', assegura amb contundència Mireia Barrera, actual directora del Cor Madrigal i, per tant, no només deixebla, sinó també l'hereva més directa de l'obra del mestre. "Durant molts anys, en Manel ha impartit els seus coneixements i la seva experiència a tot tipus d'alumnes: des d'aquells que han tingut una relació esporàdica amb la música i la direcció fins als qui ens hi hem dedicat professionalment. Tots els m eus companys de professió -continua- han fet alguna vegada un curs amb Manel Cabero. Així doncs, la seva aportació i influència en la formació coral ha estat i és importantíssima. " Alh·es directors amb qui hem parlat corroboren aquestes parau les: josep Vila, titular de l'O rfeó Català. a més de compositor, principal directo r convidat del Cor de RTVE i professor dc direcció de cor a I'ESMUC, està convençut que ·'no podríem explicar el moment present de la vida coral a Ca talunya sense la intensa i dilatada activitat docent del mestre Cabero". mentre que Gemma Tatay. que avui diligeix el Cor Ariadna de l'Agrupació Cor Madrigal, destaca que •·va ser ell qui va fer el primer pas a fomwr-se com a director; per tant, Ma- ne/ Cabero parteix d'una rigorositat musical que potser. fins aquell moment. el cant coral amateur català no !tavia incorporat, ja que la vessant política i social del fenomen predominava sobre la musicar. Una personalitat arravatadora. Fins ara. ha quedat clara Ja impo•iància de Ja tasca de Manel Cabero com a pedagog. D'altra banda, el seu èxit pràctic com a director, el testimonia la bona feina que continua duent a te¡me el Cor Madrigal, seixanta anys després de la fundació. Però si tant un projecte com l'altre han deixat una empremta tan forta. és probable que hi hagi algun element especial darrere. Quan hem demanat als nostres enh·evistats el secret de tot plegat. hem despertat en els experts directors d'avui els records de les primeres passes. '· Vaig conèixer en Mane/l'estiu de 1983 al curs de direcció de Cen,era que organitzava l'Orfeó Lleidatà. fo era molt jove, ni tan sols tenia l'edat mínima per inscriure-m'hi". explica Mireia Barrera, que afegeix: ''Assajàvem fora d'hores per trobar exactament el color i la manera de cantar que volia. i repetíem i repetíem encomanats pel seu entusiasme." Esteve Na bona, actualment director del Cor Jove de l'Orfeó Català, del Cor jove dels Països Catalans i del Cor de la Universitat Ramon Llull. també ha eslat alumne de Cabero, a més de membre d'un dels cors fundats per ell: "L'any 1984, vaig entrar a cantar al Cor Afbada de l'Agrupació Cor Madrigal. En Manel em va proposar d 'estudiar direcció coral al seu curs Audicor, i vaig acceptar perquè em seduïa amb la passió i rigor amb què treballava amb un grup de, com ens deia ell, «cadells» -força difícils de domesticar. tot s'ha de dir.·· PANORAMA Més enllà de l'anècdota, els fets iJ.Justren novament allò que ja apuntàvem en Ics primeres línies d'aquest article: que Cabera considerava fonamenta l que els directors de cor seguissin una formació. ·'Es tractava de sistematitzar una tècnica que aquí, a Catalunya, no s'havia aplicat al carnp de la direcció coral", diu Mireia Barrera, que afegeix: .. Els directors de cor dirigien sense una base sòlida de coneixements de la tècnica del gest. •· I Manel Cabera. per tant, va pre- dicar amb l'exemple. En aquest sentit. Esteve Nabona explica que wu11a de les "Va ser sens dubte la perso11a ideal en el 11101/tettl i al lluc ideal!", n'opina sa de la seva persistència, per a molts, exagerada." Daniel Mestre. director assistent del Cor de Cambra del Palau dc la Música Catalana, del Cor i !"Orquestra de Cambra del Conservatori Superior del Liceu i titular del Coro de la Orquesta Ciudad de Granada. Fill d' Igualada. va apuntarse a un curs ''proPidenciaf'' que Cabera impania a l'Escola de Música de la seva ciutat: '"Va ser l'any 1990, jo feia Ires En termes més concrets, Mireia Barrera afegeix que ··en ¡\4anel treballava anys que havia sortit de l'Escolania de Montserrat i seguia els 111eus estudis de violí i piano. Llavors, també havia fundat un cor i una orquestra de cambra al meu institut i vaig llançar-me a la piscina sense haver estudiat direcció abans. Els seus valuosos ensenyaments, vaig poder-los posar en pràctica de seguida", recorda Mestre. Què hi passava. doncs, a les classes de Manel Cabera, que les feia tan profitoses? Qui alguna vegada hagi sentit parlar més de prop d'ell, ben segur que sabrà que, entre les característiques no només del seu mètode sinó també de la seva persona. hi ha el perfeccionisme, un tret que arribava a exasperar alguns dels alumnes. Ell mateix ens ho reconeixia fa temps en aquestes pàgines en l'article que hem referit anteriorment. Ara, els nostres entrevistats ho corroboren: .. Era incansable, sabies quan comença Pa /"assaig però no quan s'acabava. Tot i que ens podíem estar hores en un passatge curt, sempre aprenies coses, era com si no tingués límit i el seu ideal fos inabastable, però ens encomanava la seva vitalitat". explica Mi- reia Barrera, amb qui coincideix plenament Esteve Nabona: '"El seu treball és sacrificat, exigent i insistent fins a les últimes conseqüències per obtenir el resultat musical que considera correcte. Això, a la llarga, provoca una certa «Selecció natural» entre els seus alumnes i cantaires, però el més important és que el seu discurs musical és d'una sensibilitat i bon gust excel·lents, i qui valori això li perdonarà extenuar-se a cau- tots els detalls. nota per nota, i no només l'afinació. sinó com s'lw11ia de frasejar i articular; el seu treball esta 11a completament vinculat a l 'emissió vocal: mostra11a i ensenyava la seva ma· nero d'entendre el cant, la impostació correcta, sempre lligada a la música, a l'expressivitat ... Creava ww escola de cant coral", mentre que josep Vila especifica que "allò essencial en el seu mestratge era la claredat de gest i l'ordre i l'eficàcia en l'organització i el desenvolupament d'un assaig". Daniel Mestre conclou: ''El seu ensenyament era d'una metodologia excel·lent i tenia la virtut d'extreure el millor de cadascú, adaptant-se perfectament al nivell i les característiques de cada alumne." estre de mestres. Cap re- M ferència a l'activitat professional de Manel Cabera no seria completa sense, com a mínim, esmentar el nom de Pierre Cao, compositor. director i pedagog ltLxemburguès amb qui el nostre home ha mantingut una relació de col·laboració especial, fins al punt que esdevé difícil de definir quin rol tenia cadascú. Gemma Tatay aclareix que ''per sobre de tot hi ha una gran admiració que Fe de totes dues bandes". Quan Cabera. ja amb uns quants anys de bagatge com a director, es va sorprendre de la tècnica d'un deixeble seu i li va preguntar amb qui havia estudiat. va obtenir com a resposta el nom de Cao. Interessat a conèixer-lo, es va matricular a un curs que aquest impartia. "Al segon dia, en Pierre li va dir que no el volia com a alumne sinó com a assistent, i va ser així com en Manel l'a assimilar tota la se11a tècnica, la qual era molt propera a la que, de manera instintiva, havia anal desenvolupant ell mateix al llarg dels anys". explica josep Vila. 11irtuts d'en Manel ha estat la seva capacitat d'aprendre i renovar-se, malgrat ser ja Ull director reconegut. a diferència d'altres directors de similar trajectòria. Fa uns anys. 11aig assistir d'oient a un curs d 'Eric Ericson a Barcelona, i a l'última fila hi vaig poder veure un Cabero ja madur, prenent apunts... Digne d'elogi!". Una personalitat tan singular per força ha de deixar empremta en aquells que hi han treballat de prop i durant prou temps. Així, l'allargada ombra de Manel Cabera ha seguit planant, anys després d'haver deixat les aules, sobre molts dels alumnes, si més no dels que hem ent revistat. Molts coincideixen amb Daniel Mestre quan afirma que "actualment encara utilitzo alguns consells i eines seves en les classes de Tècniques bàsiques de direcció que imparteixo a f'ESMUC". mentre que Esteve I®C 320 Nabona explica corn són, actualment, els contactes amb qu i el va ensenyar a dirigir: ''Sempre m'ha sorprès per la sel'a generositat: s'aboca en l'alumne sense esperar cap reconeixemem a canvi. La imatge d'en Manel entrant als camerinos per felicitar els cors i directors, sovint emocionat, defineix molt bé la manera de viure la relació entre professor i deixeble.·· És clar que, per la seva especial vinculació amb Cabera, qui hi ha compartit més hores d'assaig i conversa ha estat, se::gurament, Mireia Barrera, a qui el mestre va nomenar successora al capdavant d'un dels seus béns més preuats: el Cor Madrigal: '·Encara avui dia és pràcticament l'única persona a qui demat/O l'opinió dels concerts o altres aspectes musicals i tinc molt en consideració tot el que em diu.·· Curiosament, segons el que Barrera mateix explica, no va veure ni sentir mai cantar el cor en l'etapa en què el va dirigir Cabero, però són molts els qui, avui, n'acusen les semblances. És lògic pensar, per tant, que aquest és un dels millors regals que es poden fer a Manel Cabe ro. El pròxim I de juliol, al Palau de la Música, el "seu'' Cor Madrigal li tornarà a demostrar allò que ja sabem: que. seixanta anys després, continua sent una realitat brillant. 11 lS/ PANORAMA FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA PAU CASALS DEL VENDRELL Mischa Maisky. Tot violoncel Del 10 de juliol al 28 d'agoslde2011 tindrà IJoc la 3 la edi ció d'aquest festival vendrellenc, homenatge permanent a Pau Casals com a mús ic i com a humanista, amb una ol'cr·La amp liada que incorpora un concert d'orgue i un cicle amb joves intèrprets; j amb l<t presència destacada de Mischa Maisky i Joaq uín Ach úcarro. I per RRMC i bé l'organització del Festival manté que el seu leitmotiv és el violoncel, queda palès en el programa que dels quinze concerts només quatre tenen com a protagonista destucat aquest instrument. A ixi, el Festivul començarà el 9 de juliol (els concerts tindrun lloc a l'Auditori Pau Casals) amb I'Ensemble Explorations amb el violonccl·lista belga Rocl Dicltcns, fundador dc la formació-, que oferirú Ics Sonates per a 11iolom:el i baix continu dc Vivaldi. El 29 dc juliol. el jove violonccl·lista escandinau Andrcas Brantclid i l'Orquestra de Cambra dc Munic oferiran el Concert per a violoncel en Do major dc Haydn -completen el programa la Simfonia en Do menor dc). M. Krauss, l'Andante líric de Rcgcr i la Simfonia núm. 6 de Boccherini. Lu fo rmació muniquesa i solista repetiran actuació l'endemà amb un altre programa: Concert per a violoncel mím. 9 de Boccherini. Simfonia núm. I dc C. P. E. Bach, Simfonia núm. 64 dc llaydn i, repeteix, l'Andante líric dc Rcgcr. I el 6 d'agost. el rcconegudíssim violonccl·lista letó Mischa Maisky. acompanyat al piano pt:r Lily Maisky. interpretarà la Suite núm. I per a 11ioloncel de Bach, la Sonata núm. I per a Pioloncel i piano dc Brahms. la "Danza española" de La l'ida breve de Falla, ..Andaluza" dc Ics Danzas españolas de Granados. Playera dc Sa rasa te. Tango d'Albéniz, Requiebros dc Cassadó i la Suite popular espai1ola de Falla. La resta de concerts seran, cronològicament, el 16 de juliol amb la coral femenina del Vendrell Cor Zóngora, dirigida per· Montserrat Mcncses -i amb Xavier Pagès com a director convidat i Ana Menéndez al piano. Interpretaran obres de Franck, Pau Casals, Pastrana, Busto, Baucells, Orban, llolst i Brahms. El 2 1 dc ju liol serà el torn de la Cobla Marinada. dirigida per Esteve Molera, amb el seu recent tn.:ball discogràfic dedicat a la música cinematogràfica de ino Rota. i completant el programa obres de Cassú i Piovani. S I®C 320 12 252 MI SCHA MAISKY El 23 de juliol, a l'església del Vendrell, tindrà lloc la primera de les dues novetats d'enguany, el concert d'orgue, en el recent restaurat instrument, a càrrec de l'italià Andre8 Marcon. amb obres de Buxtehude, Frescobaldi, Libcck, Storace i Bach. Aquest concert és una col·laboració del Festival amb Amics de l'Orgue del Vendrell i l'Associació Musical Pau Casals. La formació Acadèmia 1750. formació nascuda en el si del Festival de Torroella de Montgrí com a orquestra pròpia (amb criteris històrics) d'aquest festival. oferirà el dia 4 d'agost, sota la direcció i clavicèmbal solista d'Stcfano Dernicheli. un programa amb obres de j. S. Bach, \V. F. Bach. Pachelbel. Corclli, Wassenaurer i Ricciotti, Conti i Scarlatti. El dia I I d'agost. l'orquestra reusenca Camerata XXI. que és presència fixa al Festival des de la seva creació l'any 2002. dirigida per Tobias Gossmann. tindrà el pianista bilbaí joaquín Achúcarro d'il·lustre convidat per interpretar el Concert per a piano en La menor de Schumann; completarà la sessió la Suite txeca de Dvorak. El grup de cambra barroc espanyol La Rea l Camara. fundat pel violinista Emilio Moreno -completen la formació Antonio Amela. violí; Antonio Clares, viola, i Mercedes Ruiz, violoncel-. amb la col·laboració de josé Miguel Moreno a la guitarra goyesca, ded ica rà un programa a obres de Boccherini. Tres dies seguits. 18. 19 i 20 el ·agost. són per a la Berg Orchestra de Praga, dirigida per Peter Breiner. En la primera cita, oferiran obres de Golikhov. Kutavicius i Schubert. En la segona i tercera cita (amb el mateix programa), combinaran el Concerto grosso op. 6 núm. 9 de Handel. l'ària de la Suite mim. 3 en Re major de Bach i la Simfonia per a cordes en Sol major de Vivaldi amb una proposta que d'entrada pot semblar interessant més que no pas original: un popurri de cançons de TI1e Beatles a l'estil de Handel, a l'estil de Bach i a l'estil de Vivaldi. El dia 25 d'agost serà el torn de la formació txeca Trio Eben (nom oficial a partir del passat mes de maig, abans Trio Puella; format per Terezie Fialova. piano; Roman Patocka, violí. i Markéta Vrbkova, violoncel), que oferirà obres de Haydn , Eben, Suk i Brahms. Tanca el Festival la formació dc metall valenciana Spanish Brass Luur Metalls. el dia 27 d'agost (obres de Bach, García Abril. Palau, Lara, Bretón. Granados, Giménez. Piqueras, jobim, Morgan i Wallcr); que l'endemà també oferirà el concert familiar del Festival amb l'espectacle Aletàl-lics. F inalment, els dies 16. 23 i 30 de juliol i 6, J 3 i 20 d'agost. tindrà lloc l'altra novetat del Festival d'enguany. el Festival jove Música als Jardins (als Jardins de Ja Vil· la Museu Pau Casals). que a mode d'off festival s'incorpora en l'oferta. Aquesta idea sorgeix de la boníssima acollida de la temporada estable de concerts de joves intèrprets (Música als jardins), amb la ferma voluntat d'apropar la música al gran públic i donar a conèixer la Vil·la Museu Pau Casals. Es compta amb la col·laboració de l'ESMUC, que a través de l'Oficina del Graduat proporciona els intèrprets. El Festival Pau Casals d'enguany compta amb un pressupost de 240.000 euros i un nivell de patrocini que es manté respecte de l'any passat, i s'hi preveu una assistència de públic del 90 %. un 5% més que la passada edició. A Òpera • ~ Barcelona 11/12 L ICeU ÓPERES Jru¡tmt•u/.>~ 4'11 l't•r,.,¡,; rmtn•rl dt• Clturlt· .. ~ ;ounull Octubre de 2011 dies 19, 21 i 23 .Iu, Du lí Mtquel Ortega Xavter Albertl Joan Marton·Royo, Mansa MartlllS, Antom Comas, Femando Latorro. Hnsmok Nahapetyan, Alex Sanmartl ~ l acabt·c L<· Grand Lindn di Chamounix tlt• C:auoiiiiiH lloHit.t•tCi 11 budwro di buon nwrc ,¡,. \ i<·o•otl \lurtin i S ul 1•r L<• rlt' Octubro de 2011 dies 7,10, 11, 15,18, 20, 22, 25i28 Edward Gnrdnor I Poerro Vailet Krassomira Sloyanova I Ermonela Jaho, Piolr Bccznla I Fomando Por1arl, Erwin Schroll/ Michole Pen usi, Ludovlc T ézier I Marc Barra rd, Kanno Deshayes I Ketevan Kemokhdze. no:~.;zc di Fígaro \\'uii'~UIIf4 ¡\utudcu~ ~luznrt La Bohème dt• (;iau·nnw l'tuTini Una trug(•dia fi o l'e n (i na /;'lut•Jl"rt'llllm'~rhf' ~l'ru¡..riidil! Novembre de 2011 dies 19, 22, 25 i 28. Desembre de 2011 dia 1 Mochael Boder · Atex Ollé (La Fura dels Baus) I Valen una Carrasco Worncr von Mcchclen, Chns Merritt, Frodc Olsen, Barbara Hannogan, Ning Llang, Bnan Asawa, Manin Winkler, Ana Puche, !nós Moraleda, Francisoo Vas Desembre de 2011 dies 20, 23, 27, 28 i 30 Gener de 2012 dies 2, 4, 5, 7 i 8 Marco Armohato · Emilio Sagi D~ana Damrau I Mariola Cantarero, Juan Doego Flórez /Ismael Jordi, Silvaa Tro Santalé I Ketevan Kemoklidze, Pietro Spagnoh I Fabao Capotanucci, Bruno de Simone I Paolo Bordogna, Simon Orfila I Mirco Pala.m. Gener de 2012 dies 27, 29 i 31. Febrer de 2012 dies 2, 4 i 6 Jordo Savall • lrina Brook Elena do lo Merced, Veronique Gens, Patnc.a Bardon, DaVId Alegroi, Paolo Fanalo, Marco Vinco, Cartos Chausson, Josep Moque! Ramon. Gener de 2012 dies 28 i 30. Febrer de 2012 dies 1 I 3 Christopho Rousset · Llurs Pasqual Mallo Alborola, Ainhoa Garrnendia, Bo~a Ouiza, Joan Martfn·Royo, Maite Beaumont, Mane McLaughlln, Roger Padullés, Vicenç Estovo Madrid, Naroa lntxauski, Valeriana Lanchas. Febrer de 2012 dies 27, 28 i 29 Març de 2012 dies 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 15, 16, 18 i 19 ViciO< Pablo Pérez • Giancarlo del Monaco FaoreiWl Cedolrns /lnva Mula I Angola Gheorghou I Maria Luogoa Borsi, Alnhoa Arteta I Aonhoa Garmondia I Ef~ana Bayón. Ramón Vargas I Roborto Aronoca I Sai""r f'lrgu I Teodor !fincat, ChriStopher Maltman I Georges Petean I Àngel Òdena, Manel Esteve Madnd. Abril de 2012 dies 4, 10, 13, 16,19 i 22 Marc Albrechl • Andrcas H omoki Marie Arnet, Isabel Bayrakdarian, Natascha Pelrinsky, Klaus Florian Vogt, Cosmin lfrim, Greer Grimsley. EI 11 u 11 orr z,.~r;t d' \lo•,nntlt•r •ttn Zo•mlin,;k~ La flauta màgica !)¡,. LtmiJ,.rfl,ittt dt• \\olr~:unl! \nuul('u"' \ leuurt Ad.-iuna Lt•cou,Tcm· th· Ft·mwt'M'U Cilt•n El gato <·on botas dt· Xol\ h·r ~loml •nl\lol)!~ Abril de 2012 dies 24, 26 i 28 Pablo GOMI!e.z ·Joan Font {Comediants) Susanna Pholops. Albina Shagomuratova, Pavol BresMt, Joan Martfn·Royo. Georg Zeppenfelcl. Vocenç Esteve Madnd, Rulh Rosoque, lnés Moraleda. Mtkhal1 Vekua. Kurt Gysen. Maig de 2012 dies 14, 16, 17, 18, 19, 21 , 22, 23, 25, 26,27130 Juny de 2012 dia 3 Mauri%10 Bonom · David McVicar B arbam Fnllolo 1 Daniela Dcssl/ Micaela Carosi, Colora Zll¡ock I Marianne Cornctti I Elisabelta Fiorillo. Roberto Alagna I Fab•o Aomiliatto I Cario Ventre, Joan Pons I Bruno dc Somono. Maig de 2012 dies 19, 20,26 i 27 AntonoRos·MarbA · Emiloo Sago Mansa Martons. Mana Luz Martlnez. Juny de 2012 dies 27 i 29. Juliol de 2012 dies 1, 3, 517 Mochaol Boder R obert Wilson Yann Beuran, Maria Bayo, Laurent Naoun, Naomo Summora, John Tomlonson, Ruth Rosique, Kurt Gysen. Aida Juliol de 2012 dies 21 , 22, 24, 25, 27, 28 I 30 Ronato Palumbo · José Antonio Gutiérrez Sandra Radvanovsky I Barbara Havemann, Luciana D'lntono I lldiko Komlosl, Marcello Giordani, Zelko Lucic I Joan Pons, Vitaly Kowal¡ov I Glaoomo Preslla. ÜI'CJU<'Sirn S intfòniC'a i Cor d<•l Crnu 'l'(oolrc del Li('(~ U VENDA D'ABONAMENTS del 6 al 23 de juny VENDA DE LOCALITATS a partir de 1'11 de juliol Informació: www.liceubarcelona.cat @ Gra n Teatre del Lieeu Bavreutl1 Venda a parttr • al Lireu :W 12 dell9/IX/11 DANSA EL PETIT LICEU Balle! dol Teatre Marlnsk.ll Petrulxka amb rT Dansa Al Gran TeaiJe del Lrceu Octubre de 20 tl d•o• 22. 23 J 29 Gener de 20 12 does 7 18 Le Corsa/ro Novombro do 20 1 I dies 2 1, 23, 24, 28 I 27 ITOansa Sechs Tllnze • M lnus 16 A I.'Audaou de Cornell~ Gener de 20t2 cf... 21, n 28o29 Corella Ballet casUlla V león Ell/ac dols clgnu Febterde20t2dlea9, 10,11•12 GrupoCorpo Bach • ParBbolo Maigde2012doa3t Juny de 20t2 does to2 l es Ballets do Monte·Carlo Fausl Juny de 20 12 dl&l 7, e i 9 CONCERTS Escenes dol Fausr de Goethe OC1ubro do 20 l t dooa 27 i 29 Concert Jaroussky Desembre de 20 tt doa 2 Montserrat caballé: so anys al Uceu Gener de 20 12 dta 3 Concert Final Concurs •Francesc Vi~asGener de 20 t 2 d••• 20 ' 22 L'altre Pelléas cEn ocasió de AllléDs er MébssncJe,. JuliOl de 20 12 d1es 8o8 RECITALS Recital Juan Olego Flóroz Desembre de 20 11 d1a 3 Recital Ren6 Pape Febrer de 2012 dia 5 Recital Nina Stemme Juliol de 20t2 doa 4 La Ventafocs A L'Audrrorr do CornellA Novembre de 2011 does 12• t3 La primera cançó Al Gran Te11tre deJ Liceu (FoyeJ) Novembre de 201t dies t2ot3 Maogde 2012a- 5o6 lT Dansa A I.'Audrtorr de CornellA Gener de 20t2 diet 21, 22. 28o29 Allegro Vlvace A I.'Audrroro de CornellA Febrer de 2012 drea 4 • 5 Guillem Tell Al Gran Teatre del Lrcou Març do 20 t 2 dies 3, 4 1 10 Els musics de Bromen Al Gran Teal!e del Lrc11u Marçde2012d.,t17ol8 El Superbarber de Sevlllo A I.!Audllorr de CornellA Març de 2012 d"'t 24 o25 La petita Aoula MAgle.o A I.'Audíron de Cornet/I Alride 20t2dóte 21, 22, 28•29 L'orqueS1ra dels ani mals Al Teal!e·Audrron de Sanr Cugor Maig de 20t2 d•us 5 o6 El gato con botu Al Gran Teatre del LICeu Maog de 20t2diM t 9, 28127 PANORAMA El Festival Grec s'obre a la dansa catalana Torna el Festival d'Estiu de Barcelona, el Grec, aquest any amb un èmfasj especia] en la dansa, i concretament en la dansa del nostre país, en un desig de reequilibrar el gènere amb el teatre i la música, segon s paraules del maleix director, Ricardo Szwarcer. I per MART A PORTE_R_ _ _ esc Gelabert, Àngels Margarit amb Thomas llauert. Sol Picó. Andrés Corchero, Mal Pelo i Búbulus són els protagonistes d'una edició que vol ser una petita mostra de la dansa contemporània que es fa a casa nostra. "ta dansa és un llen- C guatge contemporani absolutament legitinwt i la dansa catalana ha adquirit una personalitat molt definida al llarg dels anys. Si els darrers anys, de mica en mica lle anal obrint el Festival a la dansa buscant Ull cer/ reequilibri amb els altres gèneres escènics com el teatre i la música, aquest any hem fet una aposta decidida per la dansa catalana", explica Szwarccr, que afegeix que les companyies escollides, des de les veteranes Gelabcrt-Azzopardi i Mudances a altres dc més noves -tot i que amb trajectòries destacades i perfectament consolidades- com Mal Pelo o Sol Picó, mostren l'evolució que ha fet el llenguatge contemporani a Catalunya. A aquestes companyies, s'hi afegiran les internacionals, un seguit de noms de primer nivell que ja han estat presents altres vegades al Festival Grec i que ara, amb la seva presència, complementen aquesta visió panoràmica de l'evolució de la dansa contemporània que ens vol ofe rir el director del certamen barceloní. Així, noms com Sasha Wallz, Philippc DccouOé, Blanca Li, Aurélien Bory, Ko Murobushi en col·laboració amb Barta bas i l'italià Virgilio Sicni delectaran el públic les nits estiuenques amb les seves últimes produccions, algunes no tan allunyades com pot semblar de l'estètica de les companyies catalanes. 14 254 "Per primer cop inaugurarem el Fes- D'ESQUERRA A DRETA: MARIA MU~DZ, CESC GELABERT (DARRERA). ÀNGELS MARGARIT, ANDRtS CORCHERD, BORJA RAMOS (DARRERA). ALEXIS EUPIERRE (DIRECTOR ARTfSTIC DE LA CALDERA). PEREJAUME (DARRERA). SOL PICÓ. LYDIA AZZOPARDII BEATRIU DANIEL (GERENT DE LA CALDERA) tival amb un especlacle de dansa catalana, i fer-ho amb Cesc Gelabertté unes connotacions especials ·•, explica Szwarcer. l és que el ballarí i coreòg raf Cesc Gelabcrt enguany també cele bra els 30 anys de la Cia. Gelabert-Azzopard i. "Són 30 anys de la me11a relació amb la Lydia /A zzopardi/, però si penso sobre quan vaig come11çar a dedicarme a la dansa, segurament ja estaríem celebrant el40 aniversari o més", fa broma, afable. un Cesc Gelabcrt sempre agraït als reconeixements que rep. La muntanya al teu vo[/ant, títol de la nova producció de Cesc Gelabert, és una reflexió sobre la presència; una presència que comença amb el moviment del cos d'un ballarí per cstendre's a la comunitat. I en aquest joc entre el moviment individual i el comunitari, Gclabert s'ha envoltat d'un dels símbols més propis del país, la sardana, en un revisitar la tradició per convertir-la en alta cultura. Pe r fer créixer aquest treball, que va germinar a la passada edició de la Fira de Manresa, Gelabert no podia haver comptat amb millors companys dc viatge, l'artista plàstic Perejaumc i el compos itor Carles Santes, dos homes que precisament han conve rtit la seva rcvisitació a la cultura popular com els principals elements de la seva trajectòria artística. Amb ells, Bo rja Ramos, compositor basc que es mou pel món de l'electrònica i que ha desenvolupat el gruix de la seva carrera precisament en- torn de la dansa contemporània, dóna el contrapunt a un espectacle que barreja tradició i modernitat tant a nivell musical com escènic, amb ballarins dc la companyia Gelabert-Azzopardi compartint escenari amb una colla sardanista. Tot això es podrà veure els dies J 7 i 18 de juny al Teatre Grec. També per primera vegada a l'amfiteatre del Teatre Grec actuarà la companyia IT Dansa, que ja va te nir una presència destacada i exitosa en l'edició anterior, i que aquesta vegada adquireix estatus d'estrella amb tres peces de tres coreògrafs prou coneguts a casa nostra, el català Rafael Bonachela, l'israelià Ohad Naharin i el belgamarroquí Sidi Larbi Cherkaoui. Àngels Margarit. una altra de les coreògrafes veteranes de l'escena catalana, que l'any passat va celebrar el seu 25è aniversari al capdavant de la companyia Mudances, presentarà una nova producció, en aquest cas en col·laboració amb el coreògraf i ballarí suís establert a Brussel·les Thomas Hauert, una coreografia que, tenint en compte la fi. s icalitat amb què treballen tots dos coreògrafs, no deixarà ningú indiferent (entre el 22 i el 24 de juliol al Mercat de les Flors). Amb produccions noves es presenten també Sol Picó, amb un espectacle que reflexiona sobre "la constatació de la persistent i creixent monstruositat humana en la nostra societat ", explica la coreògrafa amb el convenciment que és PANORAMA precisament la societat qui crea aquests monstres (Teatre Lliure de Gràcia, dc l'I al 4 dc juliol); i el personal Andrés Corchcro. que ofereix un nou solo ple d'emotivitat i poesia. dedicat en aquesta ocasió als seus dos grans mestres de butoh. Kazuo Ohno i Min Tanaka. ''el meu regal a aquests dos gran~ poetes del cos ... com els anomena (del 8 al 13 dc ju liol al Mercat de les Flors). Per la seva banda. Maria Muñoz. ballarina i coreògrafa dc Mal Pelo reposa el seu exitós Tots els noms (Teatre Lliure de Gràcia, del 18 al 20 de juny). un nou solo en el qual inves tiga com e ls noms fan - o no- la cosa, en aq uest cas cadascuna de les parts del cos humà; mentre que La Caldera. una de les plataformes més actives del món de la dansa a casa nostra. serà també protagonista d'aquest Crec amb diferents espectacles de petit format creats en residència al seu espai social, i amb un homenatge a la companyia Búbulus. que estrenarà el nou espectacle Sola, una peça per a piano i ballarina sola, dirigit per Carles Salas i interpretat per joana Rañé, amb lvan Ruiz al piano. el que fa a la programació de dansa internacional, Ricardo Szwarcer es mostra satisfet d'haver pogu t fer "/he besi off" (el millor de fora), com en diu. i tornar a portar a Barcelona algunes dc les companyies més aplaudides arreu del món. Així, mentre Sasha \Valtz s'inteiTOga sobre la relació entre individu, parella i col·lectivitat en Continu, un espectacle d 'energia desbordant amb música dc Yarèsc, Xenakis i Vivicr: Philippe DecouiJé ens delectarà amb la seva particular poesia visual en Octopus. una peça integrada, com un pop, per vuit potes o vuit ballarins amb l'únic objectiu de mostrar-nos la bellesa en estat pur. En un registre completament diferent, el ballarí i coreògraf italià Virgilio Sicni mostrarà les seves ducs facetes, la de ballarí en Solo Goldberg lmprovisation, i la de coreògraf i poeta del cos en Sis davallaments de la creu al voltant de la Rambla. sis accions poètiques que, interpretades per actors ballarins no professionals triats entre els habitants de Barcelona, es podran veure al cor neuràlgic de la ciutat; Sieni és un coreògraf quo, per al director del Grec, recorda Cesc Gelabert tot i que '·Gelabert és més aeri i Si eni més terrestre··. I vingut de França, ballant entre la da nsa. el teatre i el circ, Aurélien Bory/Compagnie I I I presenta Sans objet, en què ens mostra les dues cares d'un ésser encara humà però cada vegada més abocat a la tecnologia. Però la dansa no és només per als escenaris, sinó que també neix al carrer. l Szwarccr ens ho recorda amb dos espectacles de caràcter ben diferent. D'u- P na banda, la coreògrafa granadina establerta a França Blanca Li porta a l'amfiteatre del Grec Macadam Macadam, un espectacle de hip hop fet a partir d'un casti11g de ballarins catalans; l'altre serà la Nit de break dance al Teatre Grec, un concurs en el qual joves europeus s'enfrontaran en una batalla dc break dance per aconseguir classificar-se per a la fi. nal mundial. Per acabar. una nit dc ball namenc contemporani amb el genial Israel Galv{m presentant La edad de oro, i una última nit de dansa en una estranya combinació de cavalls i bwoh, amb l'espectacle El centaure i l'animal, en què Bartabas. el rei del tea tre eqüestre, i el gran mestre de butoh J<,o Murobushi porten a l'escenari la relació biunívoca entre homes i cavalls. CESC GELABERT CAPGIRA MUNTANYES -Què significa ser la primera companyia catalana a inaugurar el Festival G rec, precisament l'any en què celebra els 30 com a companyia? -És un honor. Un podria pensar que només és una actuació més, però és també un fet simbòlic en el 110stre imaginari. A més, l'espectacle es titula La muntanya al teu l'oliant, i em sembla especialment significatiu fer-ho a l'amfiteatre del Grec, que no deixa de ser una muntanya invertida. - De què va La muntanya al teu voltant? - De la presència. Sempre he pensat que la presència és subjectiva. és com un enigma que surt del moviment que tu has fet, i això com a coreògraf em fascina, però abans d'aquesta presència sempre hi ha un altre moviment que el precedeix. I si ho extrapoles més, el moviment sempre està relacionat amb algú o alguna cosa. o sigui que la presència pot ser també la relació amb els altres, amb el teu poble. i això em porta a la cultura tradicional catalana, que és la meva, i als rituals, que són presències que representen èpoques diferents. - Com ha estat la eol-laboració amb Perejaume? -Ell té una visió plàstica i poètica molt personal. Fa molts anys, al final dels setanta o principi dels vuitanta ja havíem treballat junts, i sempre està relacionant muntanyes i valls. És molt interessant. - A nivell musical torna a col·laborar amb Carles Santos. -Sí, però no només amb ell. De Carles Santos fem una sardana. però el gruix de la part musical l'aporta Borja Ramos, amb qui he treballat sovint. La música estarà interpretada en directe per la Banda Municipal de Barcelona. - Després de 30 anys com a capdavanter de la dansa a Catalunya, què opina del fet que el director del Grec, Ricardo Szwarcer, hagi fet aque ta aposta per la dansa catalana? -Són 30 anys de la meva col·laboració amb la Lydia Azzopardi. però ballo des del 1972. la prehistòria. De l'aposta de Ric~u·do Szwarccr estic encantat. La dansa d'aquest país té una gran varietat i en aquesta programació es podrà veure el procés generacional que ha viscut, en què hi ha moltes capes, tot i que és evident que no hi som Iots. Però em sembla important fer aquesta visió de conjunt. - Ha estat un camí difícil? - En cultura tothom mama de la vaca. però si algú no l'alimenta, aquesta es mor. Jo he destinat tota la meva vida a alimentar la vaca, la meva cultura. Hi haurà qui dirà que potser és provinciana, però és la meva. Si treballes molt. potser sortirà un Gaudí, però si no ho intentes, segur que no sortirà ningú. La dansa no és un sense sentit, la meva feina és donar sentit a unes idees que després el públic, el coHecliu, interpretarà. És una feina que em fascina. M.P. 15 255 Caramelles per PERE ARTIS e viscut la festivitat pasqual al meu lloc d'origen, on vaig assistir, un cop més, al cant dc les caramel/e¡¡; intentant saber l'origen d'aquest mot aplicat a la interpretació cond. agafo el Diccionari etimològic de Joan Coromines i hi trobo: "caramella. e~pecie de flabiol, del llatí 11ulgar calamclia, e:mel ja antigament del calamelius. canonet, díminuliu de calam us, canyu, clocumenlut ja el segle Xlii". Continuo llegint i constato que antigament els cor~ que cantaven en les grans festes religioses ( adal i Pasqua) eren acompanyats per nabiolers: però amb el temps h<~ passat a denominar les cantades que es fan per cam.:rs i places amb motiu del calendari pasqual. Enguany, al meu poble tingueren lloc a dins de l'església a causa de la pluja: després dc les actuacions dels cors infantils. la Coral Rossinyols, actuà laCoralllarmonia amb un programa integrat per un parell d'havaneres, una sardana i, per la proximitat dc la proppassada festa dc Sunt Jordi , ens obsequià amb l'himne dc l landcl que durant molts anys fou el cant introductori dels concerts de la Cora l San t lordi dirigida per Oriol Mar1orcll, que a mi em provocà una emoció especial, en evocar el record del meu entranyable amic ja traspassat; la cantadu fou closa amb Els segadors entonats per la coral i tot el públic assistent dirigits per lmma Vinyes. Les cantades dc Ics caramelles han ser fert transformacions diverses. Antigament, les caramelles eren els cants dels goigs. barrejats amb corrandes. interpretats als pobles de muntanya. a la Catalunya pirinenca, però a mesura que baixaven a la plana perdien el seu sentit religiós i esdevenien uns cants profans de temes diversos. Els Cors de CI avé aportaren, en Ics cantades de caramelles, la divulgació del seu repertori específic. També cal recordar la tradició de la festa: consistia a recollir diners, o menjar, majoritò ria ment ous, corn a prem i per la seva actuació. El cant de les caramelles s'ha convertit a Catalunya en una tradició. I és sabu t que la tradició és un dels puntals d'un poble que no es resigna a morir; sortosament. però, no decauen. sinó que cada any hi ha més grups que Ics canten amb un rigor exigent, tant dc repertori com tècnicament. H ~e )20 16 256 Max Mathews, pioner de la música per ordinador l nostre país pràcticament ningú no se n'ha fet ressò, però el 2 I d'abril passat moria Max Mathews als 84 anys d'edat. Mathews havia nascut el 1926 a l'Estat nord-americà de Nebraska, a Ics grans planúries del centre dels EUA. Després dels estudis elementals, va cursar enginyeria electrònica al Califòrnia i al Massachusscts lnstitutc ofTcchnology. on va obtenir el grau dc doctor en ciències l'any 1954. Poc després va entrar a formar part dels Laboratol'is Bell, on va treballar fins al 1987. i on va dirigir el Behavioral and Acoustic Rcsearch Center. Fou precisament per la seva tasca als Bell Labs que aquest enginyer va passar a forn1ar part, tant de la història dc la música com de la història dc l'enginyeria informàtica. Al cap de poc temps de treballar-hi, el 1957. un Mathews acabat d'entrar a la trentena va dissenyar el "" " c"'rnrwWJ•r• que durant molt de temps s'ha considerat el primer llenguatge de programació capaç dc generar so. L'any 1997 -quaranta anys després d'aquesta fita-. Mathews afirmava en l'article llorizons in Compu/er Music, el següent: "La interpre/ació de música amb ordinador Jla néixer el 1957 quan, a la ciulat de Nova York, w1 IBM 704 va tocar una peça de 17 segons amb el programa Music-I que jo havia escríl. Els timbres i les notes no eren inspiradores. però el pas endavanl que va suposar a nit1ell tècnic e11cara ara reverbera. " Si som escrupolosos, i per més que es conegui Mathews com "el pare de la llnísíca per ordinador", el primer so generat per un ordinador (d'aquells que ocupaven habitacions senceres) fou cosa d'una computadora australiana anomenada CSlRAC. Però la proesa australiana quedà en l'oblit, i el cert és que tot el desenvolupament posterior dc la música per ordinador va sorgir a partir del programa ¡\1/usic creat per Mathews. La contribució radical de Mathews va ser aconseguir que -sense cap mitjà acústic dc base- un ordinador pogués generar un so per si mateix, només a partir del codi informàtic. Les aportacions de Mathews. però. no van acabar aquí. i es va mantenir absolutament actiu fms als últims dies. fent recerca en camps tan diversos com l'acústica. la robòtica. la programació o la psicologia cognitiva. Tot i la seva innegable contribució musical, en una entrevista al «Computer Music Journal» dc la tardor dc 2009, Mathews deia: "La meva formació és d'e11ginyer. i no em considero ni un composi/or ni un intèrpret professional (.. .). Eslimo la música. Si he fel res, ha es/al ser un invenlor de nous ins/rumenls, i gairebé Iols els inslruments que he inPenlal són programes d'ordinador. (.. .) Si per alguna cosa he de ser recorda/, m'agradaria ser-ho com a inventor de nous ins/rumenls. '' Més enllà d'inventar instruments com ara un violí electrònic o una espècie dc batuta que genera so (el radio ba/on), les recerques de Mathews han servit de fonament per als avenços posteriors en el terreny de la música per ord inador, i la seva figu ra perviu d'una manera tan evident com amagada en tot aquell programari basat en el llenguatge Max. Cada cop que algú utilitza UJ1 dels programes emblemàtics en la creació dc música electrònica com el Max/MSP, es convoca el nom de pila de Max Mathews. Però hi ha un lloc encara més emblemàtic on Mathews perviu: al clímax dc 2001: 11110 odissea de l'espai d'Stanley Kubrick. quan la computadora HAL 9000 canta Daísy Bell mentre se li inhabiliten les funcions cognitives. Daísy Bell fou precisament la cançó que el 1961 -sintetitzant la veu humana- Mathews féu cantar per primera vegada a un ordinador. Max Mathews. doncs. serà recordat per molt rnés que per haver inventat instruments. Josep Barcons A lSè cicle de Concerts a Santa Cristina d'Aro ntn.: cl4 de juny i el 3 dc setembre d'enguany l'església romànica d'aque ta vila empordanesa acull la I 5a temporada dc concerts que organitza el Fòrum d'Iniciatives Culturals Santa Cristina d'Aro. en estn:ta col·laboració amb l'Ajuntament i Joventuts Musicals d'Espanya. Aquest 15H temporada suposa una fita molt important per a l'entitat i un punt d'innc, ió de cara al futur. 1\lé~ de 100 concerts a càrrec dc joves músics amb projecció intcrnacionnl (cuidant el repertori amb compositors cata lans. i amb els consells directes de Jordi Cervelló) i els cicles dc conferències han donat forma i sentit al llarg dels anys a aquesta in iciativa de qualitat que conviu amb la competència dels festivals dc música d'estiu de la zona. Enguany el cicle consta dc IO concerts. entre els quals podem destacar la presència del quartet irlandès Quartet Vanbrugh (9 de juny). amb obres dc llaydn. Prokófiev. Schubert i Gribbin: el trio format per Jo é Luis Estellés. clarinet. Amparo Lacruz. violoncel. i Andreu Riera. piano ( 16 dc juliol). amb obres de Beethoven. Zemlinsk) i Brahms: i el concert dc licd del tenor José Ferrera. acompanyat al piano per Francisco Poyato {27 d'agost). amb obre· de Beethoven. Liszt. Salvador i Mom pou. La resta de concerts són els dc Domènec Sorrosa Sàbat. violoncel. i Claudic Suzin Rodríguez. piano {4 dc juny: Villa-lobos. Debussy, Prokófiev. Momsa lva tge i Xostakóvitx); el pianista Mario Mora ( 18 de juny; Beethoven i 13rahms): el pianista Marko Hilpo (30 de juliol: Schubert. Ravel, Albéniz i Rahkmàninov); el violinista Robcrto Gonzalez-Monjas i Giorgios Fragkos al piano (6 d'agost; Bach. Mendclssohn. Debussy. Ros Marbà. Ravel i Mompou): el Quartet Qvixote ( 13 d'agost; Boccherini. Arriaga i Mcndclssohn): el pianista Marc Heredia (20 d'agost: Haydn. Beethoven, Mendclssohn. Cervelló i Liszt), i Miguel Colom. violí. i Denis Lossev. piano {3 dc setembre; Mozart. Cervelló. Chausson i Saint-Saens). El cicle de conferències anirà a càrrec de Jorge de Persia ("los Jugares y la música. Venecia". 14 d'agost) i joan Vives ("Músiques de l'Europa del primer Barroc", tres confcrèncie . els dies 21 i 28 d'agost i 4 de setembre). Si bé aquest any l'organització ha perdut pràcticament tot els cspònsors privats, ha estat principalment gràcies a l'Ajuntament de Santa Cristina d'Aro i als artistes que han acccptil t rebaixar el seu caixet que s'ha pogut continuar realitzant aquesta temporada estable de música que podrà traslladar l'any que ve algw1 dels seus concerts al nou auditori dc la població. RRMC E I TANGENTS Cervera per JORDI MALUQ UER bres excel·lents dc joan Ca banilles, Carles Baguer. Ferran Sor, Isaac Albéniz, Enric Granados. Eduard Torres, Miquel Llobct. Francesc Pujol. josep Barberà. Joan Lamote de Glignon, Joaquim inCastellanes. joaquim Serra. Cristòfor Tal tabuli. Antoni Massana, Joan Gibert-Camins. Gaspar Cassació, joan fo.lassià, Jaume Pahissa. Joan Manén. Enric Casals, Manuel Blancafort. Frederic Mompou. josep Cercós. Xavier Montsalvatge, Ireneu Segarra. Francesc Benetó. Agustí Grau. joan Guinjoan. Xavier Benguerel. arcís Bonet. jordi Cervelló, Joan Albert Amargós, jesús Rodríguez Picó, Josep-Lluís Guzman. Benet Casablancas. Salvador Brotons, Xavier Sans, Agustí Charles, Albert Guinovari, Enric Palomar, Albert Gumí, josep Vila i Casañas, Bernat Vivancos. Juan de la Rubia i Raquel Garcia Tomàs van sonar magníficament interpretades per bons músics. Una immersió així produeix una pujada de l'autoestima. I això s'ha donat al primer festiva l de Pasqua de Cervera, del qual hi haurà la crònica corresponent en aquesta mateixa Revista. Una deducció directa: als llocs claus de la música -i per extensió de la cultura- d'aquest país hi ha d'haver persones que creguin en els seus compositors i els seus intèrprets. Que creguin en el país. Per als que se sentien insegurs, Cervera n'ha estat una demostració tàctil. O Música i mercat per XAVIER CHAVARRIA l valor de la música no es pot quantificar. i el valor dc les obres musicals. ni el dels intèrprets, ni el dels concerts. ni el dels cicles... I cm fa pànic aquesta deriva que està prenent el món musical en general i a casa nostra en particular. aquesta mena dc capitalisme cultural en virtut del qual qualsevol fenomen musica l pot convertir-se en un producte dc mercat susceptible de ser avaluat {i valorat) amb criteris de rendibilitat estrictament econòmica. I qui l'està provocant són precisament els poders públics. els que hauden de vetllar per la seva al ut. La continuïtat i la sostcnibilitat d'un festival. d'un cicle o d'una orquestra. no poden dependre dc procediments d'avaluació basats en paràmetres extramusicals. dc productivitat. o de rendibilitat econòm ica: seria com permetre que les empreses farmacèu tiques decidissin l'orientació de la investigació i la recerca mèdica. Ja és prou trist que les aud iències encimbellin atrocitats televisives o es carreguin programes de culte. però la música no funciona així. o es pol fer la programació d'una orquestra, o d'un cicle de concerts. pensant fonamentalment a augmentar les vendes d'entrades i d'abonaments. perquè acabaríem fent Los 40 principales. És el nombre de públic que va a un concert allò que en detetmina la qualitat'? O encara més degradant: ¿és el benefici econòmic que hagi reportat a la comarca, allò que dctem1ina si un festival de música és interessant i valuós culturalment'? Sembla que per als que atorguen subvencions públiques. aquest serà el criteli priolitari. I això és confondre valor amb preu. Si no e tàs ·-sanejat". plega. Per més valuosa que sigui la teva proposta. Quin sentit té ajudar només els que no ho necessiten? Les subvencions s'acabaran convertint en crèdits. I si no ets solvent (econòmicament, és clar), no te'n donem. Per més bo que siguis. La música ha dc ser viable. però no té per què ser rendible: si ho exigim, l'enverinem, la condemnem a la prostitució. Acabarem posant preu a Ics obres musicals. als compositors, i determinant si són competitius i rendibles en funció del nombre d'entrades venudes. o del volum dc negoci que generen. Els preus dels concerts han dc ser competitius. però la música que hi sona, no. Cal que els gestors siguin competitius, però els músics no. Què té de competitiu passar-se mitja vida estudiant hores i hores per assolir la màxima perfecció en la interpretació d'una obra musical?, què té de rendible dedicar-sc a la creació musical? I com que no ho és, podem deixar que desaparegui? Els criteris d'avaluació basats en la rendibilitat són la pitjor amenaça per a la cultura musical. L'objectiu de la música no és generar diners. E RMC )2 0 17 257 IJI:C·I ¡tJ .~ tJ NoTI e I ARI La música catalana es troba a Cervera n ple paisatge dc la Segarra, en un altiplà dc la província dc Lleida, Cervera s'eleva, a pocs quilòmetres dc Montserrat. com un poble observador, des del qual es pot tenir una mirada en perspectiva sobre la terra de cultiu i els horitzons cawlans. Amb aquesta metafòrica imatge. Cervera es va convcrti1·la Setmana Santa passada en un mirador des del qual observar la realitat de la música clàssica catalana, i a Catalunya. Val a dir que malgrat la manca de tradició de festivals de Pasqua a la nostra terra - són il-lustres els de Conca o, a nivell europeu. Salzburg- i la particular situació geogràfica de la localitat de Cervera -lluny dels circuits habituals vinculats als festivals de música catalans-, la nova proposta musical va tenir una bona acollida. Un dels punts que cal destacar d'aquesta nova proposta musical és el dinamisme amb què es van plantejar Ics accions que omplien l'oferta del festival, gràcies a la mobilitat local que permeten les dimensions dc la vila de Cervera i Ja distribució dels horaris, que permetia alternar activitats de caire més lúdic amb d'altres més reOcxivcs. Així doncs, malgrat que les aportacions promogudes a les diverses taules rodones eren dignes d'un congrés sobre música catalana, en tennes purament positius, la versatilitat i l'atractiu de l'oferta musical equilibraven Ja balança potenciant el doble vessant lúdic i renexiu de la proposta. En l'aspecte lúdic, doncs, caldria destacar els nombrosos concerts de proximitat, amb noms del panorama musical català com els de Pau Codina. Juan de la Rubia. Marta Valero, Carles Trepat i el duo format per Daniel Blanch i Kalina Makuta, entre d'altres, o els tallers presentats per David Puertas, que van assolir un gran èxit d'assistència. El concert inaugural desvetllà la suite Elisenda d'Enric Granados i l'estrena del Concerto "Festival a Cervera" de Jesús Rodríguez Picó. encàrrec del festival. Gran expectació i més gran èxit produí el concert de la pianista Alba Ventura i el Quartet Casals al paranimf de la Universitat de Cervera. Azulejos d'Albéniz-Granados evidencià la gran pianista i el caràcter personalíssim que assumeix Alba Ventura i l'hegemonia musical del Quartet Casals en un Quartet op. 135 dc Beethoven admirable. El Quinfet per a piano i corda dc Granados, un bombó elegíac d'esperit mediterrani i amable va demostrar que Granados és molt més que un compositor de música per a piano. amb un domini de la sonoritat de cambra molt lloable. E ~e ~20 MILLE E TRE per BERNAT DEDÉU 18 258 Els nostres grans èxits uins factors converteixen una peça sonora en un èxit comercial'? Ho pregunta Peter Szendy al seu !Jibre La philosophie dans /e juke-box, publicat recentment per l'editorial Ellago en versió espanyola de Carmen Pardo i Miguel Morey (ressenyat en aquesta revista en el núm. 311, setembre de 20 I0). En aquesta petita joia, el ftlòsof parisenc investiga la genealogia dels greatest llits de la música popular amb una òptica radicalment nova. Contràdament als paladins de Ja teoria crítica ge1mànica, que veien en la música una excusa o una metàfora per interpretar més bé la societat del capital, Szendy proposa un canvi d'actitud: deixar que els tubes, els grans êxits, parlin per ells mateixos i ens expliquin quina és la seva significació. A través de l'anàlisi de cançons com ara Can't get you out o[ my head de Kylie Minogue o Only you dels Platters, Szendy descriu el gran èxit com un fenomen d'apologia de la repetició i el narcisisme: el gran èxit és una cançó que pot durar hores. que escoltem sense fatiga perquè excita el narcisisme propi: ens fa pensar que està escrita no- Q Enric Granados era la figura cetral en la primera edició d'aquest festival, que vol dedicar cada any a la reivindicació d'un compositor català que, amb el pas de la història. ha vist limitat el seu perfï l a nivell musical. Això es va fer evident, també, en les taules rodones del festival en què experts en la lïgura del compositor llcidati1, com el nord-americà Douglas Riva. van convidar a la rencxió del perquè ha estat oblidada durant tant de temps la gran obra musical d'Enric Granados. que aplega molt més que la seva faceta pianística. A més a més. es posà en evidència la cara oculta del compositor lleidatà. amagada per la voluntat explícita de vendre la faceta més espanyola de Granados durant un determinat període de la història. Editorials i organismes locals i estrangers estan començant a desvetllar el retrat íntegre de Granados com a compositot; incidint en la recuperació i edició de la seva obra simfònica. de cambra i operística. També fou interessant la taula rodona que aplegà diferents gestors d'entitats que s'ocupen de la recuperació del patrimoni musical català. en què es posà de manifest un problema d'arrel en el tractament de la cultura com a bé secundari i, fins i tot, lúdic, en lloc de com a valor sociaJ d'un país. Va destacar-ne, també. la breu polèmica suscitada per la proposta de fer un cànon amb els compositors catalans més exccl·lents, que finalment va ser matisada com la possibilitat dc fer una antologia, sotmesa a revisió. El dia 23 d'abril van tenir lloc dues sessions amb el nom dc "Radiografia de Ja música catalana", en què es va diferenciar el sector del músic/compositor del sector del gestor cultural. Les aportacions dels músics i compositors aplegats en la primera sessió van ser molt interessants i van considerar aspectes tan diversos com el caràcter vocacional de la música la importància i valor de la docència per al manteniment de la bona salut de la música en la societat i la dificultat de convalidar l'aspecte artístic de la disciplina musical amb l'aspecte més purament burocràtic o organitzador. També es va posar en evidència el progressiu distanciament que es produeix entre públic, artistes i creació i la necessitat d'establir vincles de col·laboració entre sectors per tal de buscar sinergies i punts de trobada que puguin ajudar mútuament uns i altres actius. La necessitat de fer art amb sinceritat, allunyant-se de la pura consideració mercantilista de l'art, va fer coincidir gran part dels participants, entre els quals Albert Guinovart, Adolf Pla, Cecilio lïeles, Carles Trepat, Anna Cazurra, Marta Valero, Agustí Charles i josep Lluís Guzman ... M. C. P. més per a nosaltTes. Aquestes renexions no poden ser alienes al món de la mal anomenada música clàssica, una forma d'art que ha importat fil per randa les tècniques mercantils dc la música popular (avui dia és ben difícil diferenciar. per posar només un exemple, l'estètica d'un disc compacte d'una estrella del món del rock i una de l'univers de l'òpera). ¿Seria agosarat preguntar què ens diuen grans èxits d~ la música com Nessum dorma o Una furtiva /agrima ? ¿Es casual que les dues àries més escoltades de la u·adició operística versin sobre un anònim príncep destronat que lluüa per casar-se amb una princesa més aviat frígida o de l'alegria d'un noiet més aviat idiota que ha trobat l'amor de la seva vida? Si fem cas a l'actuació de Szendy. i repassem els nostres tubes particulars, veurem que l'aparent aura de l'oient de música culta desapareix com el fum. Continuem volent ser badocs que persegueixen princeses. Això sí, no passin ànsia, que -amb l'arribada dc l'alba- vencerem. :r;l NoTI e I ARlij.J:(.)¡(t1 Memòries del mestre Vallribera ianista. compositor i sobretot gran pedagog. Pere Vallribcra i Molini! (Sallent. 1903-Barcelona. 1990) és. sens dubte. una figura cabda l dc la música catalana del segle xx. A11ista dc gran versatilitat. contribuí especialment a la difusió del repertori vocal català alhora que desenvolupà una importantíssima tasca pedagògica al Conservatori del Liceu. institució que va dirigir des de 1932 a 1983. Ara acaba de veure la llum un llibre dedicat a la seva figura, Pere Val/ribera i Mo/iné. Una vida per la 1111ísica (Edi· cions i Propostes Culturals Andana. 20 I I). que explora totes les vessants artístiques i humanes del músic. La publicació és una iniciativa directa dels seus fills. Berta i Manuel Vallribera, que han volgut recuperar tant les memòries personals com l'obra musical del seu pare. i enriquir aquest valuós llegat amb diferents estudis complementaris. "Aquest era un tema que teníem pendent de tota la vida. El pare explical'a coses 1110/t interessants fins que al final. empès per la família, Pa escriure aquests records. com ell en deia. però que rejlecteixen bo11a part de la història de la música catalana del segle x.x. I per aquesta raó e11s 110111 sentir obligats a publicar-/os", explica Manuel Vallribcra. Una publicació acurada. profusament il·lush·ada, s'estructura, doncs. al voltant del relat personal del músic. des dc la seva infantesa a Sallent. fins al seu matrimoni amb Francina Mir, filla del pintor i gravador Manuel Mir. Un conjunt d'històries per les quals desfilen bona part dels protagonistes de la vida musical del país durant aquest període. A més de les nombroses notes a peu de pàgina aportades pel seu fill. les memòries del mestre Vallribcra es complementen amb un estudi sobre el seu llegat artístic i pedagògic, obra del pianista Manuel Ruiz, i un conjunt de testimonis d'exalumnes, músics i amics de l'artista; entre ells la soprano Montserral Caballé, el compositor joan Guinjoan, el director Antoni Ros Marbà o l'escriptora Rosa Regàs. El llibre també inclou un extens apartat en el qual s'a· na litzcn els forts vincles de la famíl ia Vallribera-Mir amb la vila de Gelida, on el músic va escriure la majoria de Ics seves obres, i que ha estat obro de l'estudiós dc temes gelidencs Enric Carafí. El llibre inclou també dos cedés que recullen una generosa selecció d'antics enrcgistramens, molts dels quals inèdits. que inclouen composicions pròpies -nou sardanes interpretades per la Cobla Sant )ordi- i actuacions al costat d'artistes com el tenor Emili Vendrell. les sopranos Conxita Supervia i Conxi ta Badia i el flautista )ean-Pierre Rampa!. "Crec que aquest llibre pot ser 1111 punt de partida que doni peu a la reedició de les obres delmeu pare. El seu Manual de tècnica pianística és u11a obra clarament vigent', afegeix Manuel Vallribera. Ana María Davila P Música als Palaus. Des del proppassat 16 de maig (concert homenatge a Franz Liszl. a la Fundació Rocamora de Barcelona, amb els pianistes Elvira Foti i Roberto Metro) fins al proper J 6 de juliol té lloc la 7a edició d'aquest cicle de 12 concerts dc cambra que enguany té com a escenaris el Palau Robert. l'Acadèmia Marshall, +Bernat Magatzem de Cultura i el Palau Dalmases, a Barcelona; el Centre Cultural Metropolità Tecla Sala de L'Hospitalet de Llobregat; i el concert de clausura a La Giralda dc l'Arboç (Tarra· gona). Més informació: <www.fomentdelaclassica.es>. Corrigendes. A la «Revista Musical Catalana» núm. 319 (maig de 201 1). secció Panorama-A propòsit de... (entrevista a Santi Barguñó), on diu "Cor de la Ràd io de Lituània, que dirigeix Sigvards Klava". hauria dc dir "Cor de la Ràdio de Letònia, que dirigeix Sigvards Klava". D'altra banda, a la secció Panorama. pàgina 9, en què es ressenya la 57a edició del Concurs Maria Canals, cal esmenar que el segon premi i premi del públic van recaure en el pianista Aleksei Lebedev, mentre que Aleksei Txernov va rebre el tercer premi. D'altra banda, puntualitzem que el jurat d'aquesta edició estava presidit. un any més, pel pianista uruguaià Carlos Cebro. COBLA Javimel per JOSEP PASQUAL alauradament. amb aquest títol no queda gaire clara la referència. i per això cal especificar que es tracta de l'acrònim dc jaume Vilà i Mèlich. o deixa de ser trasbalsador que calgui desxifrar-ho. perquè )avimel (o millor, el mestre Vilà) és un graó indispensable de la difusió de la cobla als entorns de Barcelona. De la cobla popular. i dc la cobla dc qualitat, des d'un epicentre que amb perspectiva actual ens pot semblar insòlit, com és el de Cornellà dc Llobregat. El mestre Vilà mereix lots els reconeixements possibles a la seva vila nadiua. que no només li va concedir el primer nomenament de Cornellanenc de Mèrit. sinó que a més va atorgar el seu nom a un carrer de la vila vella. Ara, «L'Avenç» publica Semblances i vivències de jaume Vilà i J\1/èlich de jesús Rocosa. i la proximitat gairebé filial de l'autor amb el protagonista fa del volum un llibre indispenS1lblc per conèixer la història del biografiat, que a més s'ocupa amb delit per contextualitzar la seva feina en l'entom social i històric oportú. Una iniciativa que. a més de necessària. és imprescindible per comprendre la importància de Ja cobla com a eina instrumental a les comarques dels entorns dc Barcelona. i fins i tot la seva influència més enllà d'aquesta frontera virtual. El que singularitza amb més força el mestre Vilà és que va ser el fundador de La Principal del Llobregat, actualment no només una de les formacions més veteranes del país, sinó també una de les que ha mantingut el nivell de qualitat més alt durant tot aquest temps. l això, en els temps del mestre Vilà (de guerres, postguerres i dictadures), cal te· nir-ho molt present. Però el mestre Vilà va ser, a més d'un gestor musical irrepetible, un intèrpret reconegut i un compositor apreciat, que a més repartia Ics seves intuïtives visions pedagògiques amb total generositat. Potser aquest és el punt més inconegut, lot i que el més valorat per als qui el van tractar, però també cal tenir present que el mestre Vilà és pare de josep Vilà. precursor de les bones maneres musicals en el flabiol; de jaume Vilà, un dels instrumentistes i pedagogs més rellevants de la història de la tenora. i d'Antoni Vilà. un dels promotors sardanistes més actius i apassionats del país. És un fet que il·luslra com pocs la seva personalitat arlís· tica i vital. Tal com recorda Jordi León en el seu emotiu pròleg. "javimel ha estat un nom àmpliament conegut per tots i excessivament oblidat per les generacions actuals". De fet, és la frase que millor pol resumir la necessitat d'aquest volum, imprescindible per comprendre la importància i la magnitud del desenvolupament del moviment de la cobla a les comarques barcelonines. M ~e )20 19 259 PANORAMA Quaranta anys de La Locomotora Negra La big band catalana fa quatre dècades que treu f'u m. 1 f'u m del bo. Per celebra r-ho, e l passa t S de maig s'o rgan ilzà un gran ball p er a ls Lindy-hopers al Casino l'Aliança del Poblenou. I per ALBERT SUÑE _' _ __ questa és una orquestra força particular. Són disset músics que, a part de formar el grup estable de jazz més antic dc Catalunya, tenen les seves respectives feines. I és clar que cobren per actuació. Però no viuen exclusivament de la música. Això té un mèrit indiscutible. Sobretot si pensem que només assagen un dia a la setmana. Perquè, a més, continuen fidels a la primitiva idea que va fer que un dia dc l'any 197 I es trobessin de cop tres gcrmuns Cili i dos germans Trepat dalt de 1\:sccnari dc la Cova del Drac del barceloní carrer de Tuset. Aquesta mateixa idea l'han anal practicant i perfeccionant a través de quaranta anys. Una idea a la qual s'han anat afegint altres amics fins als disset músics actuals, una autèntica big band. I al davant dc tots i des del primer dia. un trompeta: Ricard Cili. Un enamorat. com els altres components del grup, de la música que havien deixat anar les orquestres dc Duke Ellington, Fletcher llenderson, Count Basie... És a dir, el genuí jazz negre empeltat de swing. Però Cili i la seva banda també han entrat de ple en l'estil New Orleans i, fins i tot, a l'hora dc fer ballar la gent, no els cauen els anells mentre interpreten alguns temes del swing blanc. Aquesta filosofia musical, acceptada per tots aquells als quals l'afi1mació de Count Basie que "el swing és aquell feix cie bones coses que el fan moure el peu" ha provocat, a part de la formació d'un nombrós públic addicte, que la banda hagi actuat per tol Catalunya i alguns punts dc l'Estat espanyol i de França. Que hagi tirat endavant sessions didàctiques a escoles municipals de Barcelona i diversos centres privats. La mateixa filosofia que els ha permès compartir escenaris amb gent com Bill Coleman. A RMC )20 20 260 BRINDIS PER L'ANIVERSARI AL CASINO L'ALIANÇA DEL POBLENOU Benny Waters, Cene "Mighty Flea" Conners. Wild Bill Da vis. Harold Ashby, Willie Cook. Claude Bolling i Scott Ham iIton. entre d'altres. Però Cili i els seus no s'han emmandrit davant dels seus faristols. Perquè també han participat en espectacles i concerts ideats per ells mateixos. Des dc Ilome amb blues amb el Crup d'Estud is Te atrals d'Horta , fins a He mira/ aquesta terra, presentat al Festival dc jazz dc Barcelona de l'any passat. Es tracta d'una cantata jazz per a cor, solistes i orquestra i amb música de Ricard Cili sobre textos dc Salvador Espriu. lli van participar la Coral Sant Jordi, els vocals Paula Nogueira i Oli Silva i les actrius Carme Sansa i Mercè Pons. Entremig. El Duc a Barcelona, amb antics músics de la banda d'EIIington; Swing. amb l'escola de Dansa dc Girona: De l'Àfrica a l'Amèrica; jazzin anc/ Dancin amb els Barcelona Jazz Cats i Barcelona Rhythm Taps: Memorial Duke Ellington amb la Coral Sant Jordi, els cantants Kathy Autrey. Núria Rial i Randy Creer i la ballarina Mireia Font: Louis Armstrong. 100 anys, amb la col·laboració de músics autòctons com Oriol Romaní, Pcpe Robles, Òscar Font, josep Malia Farràs, Ignasi Tcrraza, Big Mama i altres; Swingin' for Namp, homenatge a Lionel Hampton amb Oli Silva i la col·laboració del pianista josep Vadcll. i 35 anys/35 mm, presentat al Festival del Mil·lcnni dc 2006 i en què constava una selecció dc temes dc pcl·lícules dels darrers setanta anys. En aquest cas es va comptar amb Kathy Autrcy i els dos grups de ball esmentats més amunt. La formació catalana ha gravat dotze discos. Des de La Locomotora Negra 11° I. de l'any 1982, fins a Moments ( 197 I -2011 ). L'optimisme que respirava el títol del primer long-play no era una fantasmada. Perquè Giti i els seus ja intuïen que aquella formació que anava creixent en nombre de músics, experiència i acceptació, no tenia pas els dies comptats. I que, per tant. tenia un futur ben esperançador. I matebc líder de la formació ens parla del pròxim futur: ·· Mantindrem la mateixa filosofia que ens ha vist néixer i amb la qual hem crescLII. És a dir. des del que ens permetia no dedicació professional a la música. 110/em continuar amb el conreu amb el màxim rigor del jazz que estimem i amb el qual gaudim. Intentant sempre comunicar al públic el mateix plaer que sentim nosaltres dalt de l'escenari. De fet, el progrés dels amateurs és difícil, això ho sap tothom, però penso que hem assolit w¡ molt bon nivell de qualitat. Aquesta és una bona batalla. Que ens permet estar vius i molt alerta. No ens l'Olem adormir. Però és una batalla lenta, això sí. En qualseJJol cas. del que es tracta és d'anar avançant a poc a poc.·· A l'hora d'encarar aquest futur. també hi ha un deute i un suport: "Volem recordar i comptar amb tots aquells als quals deJJem alguna cosa. Cal no oblidar que hem après a arranjar escoltant i tocant amb autèntics «Cracks». I, així mateix, volem donar una empenta a aquesta generació de gen/ jove que promet tant i que assegura el futur del jazz clàssic a casa nostra." E PANORAMA La Fura més contemporània captiva amb Stockhausen El muntatge monume nta l dc Carlus Padrissa de la verió ín tegra de Sonnlag aus Licht, estrenada a Colònia, és u n dels desafiame nts mé im portants de la història de La Fura dels Baus. L.Jcsccnificació de la integral del cicle d'òpera Licht, de 29 hores, és el gran re pte de la companyia calRiana per als propers anys amb la col·labo ració de l'Òpera de Colònia. UNA ESCENA DE SONNTAG D'STOCKHAUSEN. AMB ELS CANTANTS HUBERT MAYER I CSILLA CSOVARI I per CÉSAR LÓPEZ ROSELL ingú fi ns ara no ho havia intentat. però a La Fura de ls Baus no l'espa nten Ics dificultats. Ho acaba de demostrar a I'Staatenhaus de Colònia. o n la companyia catalana diligida per Cm·lus Padrissa ha aconseguit la proe a dc do· nar forma escènica a Sonntag aus Licili (Diumenge de llum). òpera oratori de Karlheinz Stockhausen dc prop cle nou hores dc durada. Els cinc actes del mu ntatge, d'csll·uc· tu ra molt d iferent, han tingut -amb una resposta massiva d'un públic còmpliceuna proposta plena d'imaginació dcsbor· dant. L'acollida entusiasta dc l'espectacle obre al grup un camí de futur en l'exploració de l'obra del geni de la música aleatòria i electroacústica i, en concret. del cicle Licht. òpera de 29 hores dc durada que recrea els set dies dc la setmana. Londres i Nova York s'han interessat per aquest muntatge, i Colònia ja estudia la possibilitat d'oferir-ne, en d iversos anys, el c icle íntegre començant per la jornada dedicada al dimecres. que exigeix, segons que va deixar escrit Stockhausen. la utilització de quatre hclicòp· ters. Stéphane Lissner. intendent dc La Scala. també acaricia la possibilitat d'o· ferir tota la producció completa a l'Expo de Milà 2015. N En aquesta ocasió. e l repte dc La Fura era més gran, ja que s'enfrontava a una obra que mai no s'havia interpretat en la seva totalitat i. a més, ho feia a la ciutat on l'autor va viure i impulsar l'innuent Estudi de Música Electrònica. So11ntag és una peça d ·aura mística i còsmica dedicada a l'adoració de Ja divinitat energètica creadora de la natu· ra. 1 arra la unió de ~lichael i Eva. amb Llucifer al fons, i el seu viatge pels labednts de l'atracció home-dona. de l'ego i la psique. de la passió i la raó. El llenguatge "furer" encaixa com un guant amb l'esperit visionari d'Stockhausen. Imatges poderoses i suggercnts. robots, ll um, color i fin s i tol o lor animen una proposta dc plantejament inicialment estàtic a la qual, i aquest és el mèrit més gran dc la lectura de Paddssa, han sabut donar força i moviment. Per aconseguir-ho. han unit el ritualisme primitiu dels seus primers muntatges amb el futurista dels darrers. El fet que Padrissa ja hagués representat a Colònia El viatge de ¡'vfichae/. acte de Donnerstag (Dijous), va fer que la direcció de l'Òpera clc Colònia notingués dubtes a l'hora dc fer-li l'encàrrec de l'obra completa del darrer dia del cicle. La aportació d'algú tan familiaritzat amb Stockhausen com la formació MusikFabrik, dirigida per Peter Rundel i Kathinka Paasver, ha estat determinant en la realització d'aquest projecte. L'es pectacle. amb dramatúrgia de Thomas Ulrich, es desenvolupa en dos marcs diferents. El primer. una sala circular presidida por un satèHit espacial i a la vegada un rellotge del temps obra dc Roland Olbeter. les manetes del qual són impulsndes per 12 o nades musica ls. Cada onada representa els nou planetes, a més del de Micheva imaginat per l'autor. el sol i la lluna. El públic es posa còmode en hamaques per veure. com en un planetari, Ics suggcrents imatges còsmiques projectades. els moviments de Michael i Eva i els dels àngels acròbates. Tot en blanc. color del diumenge. Un segon acte. interpretat a cappe1/a pel Cor Amsterdam i el de l'Òpe ra de Colònia. es resol amb una vistosa processó dc set grups d 'àngels. Cada grup ll ueix el color del seu dia de la setmana, amb l'ajuda del vestuari de Chu Uroz, que aconsegueix un cromatisme equilibrat. Bilder. acte dedicat a lloar el creador de l'univers, s'escenifica en una .egona sala amb graderia. La combinació d'imatges en 3D del genial videocreador Franc Aleu enlluerna el públic. Sobre l'aigua. Eva es desdobla en nauta i clarinet i Michael en tenor i trompeta. RMC )20 n ritual màgic de terra, aire i foc. amb olors penetrants, corona el quart acte, que és tota una crida als sentits. Les compOSICIOn amb camants. músics i ballarins a l'aigua i les projeccions de vídeo són impactants. És espectacular el cercle de foc envoltant Llucifer i fantàstic el cavall volador sobre el qual Eva, simbolitzant una mare. cavalca protegint el nen Michael. La darrera part es desenvolupa en dos espais diferents del complex, comunicats entre si per àudio i vídeo. La plimera sala rcprc cnta el cos d'Eva i hi encabeix el cor. mentre que a l'altra hi ha en Michacl i l'orquestra. Eva apareix sobre el cavall blanc mentre els espectadors, dempcus. es mouen entre coreografies dc danses continentals. fins que queden tancats en un cercle que simbolitza la casa comuna. Mentrestant, cinc grups orquestrals interpreten a l'altra sala i sobre un sol d'aigua. els set duets centrals de Licht. Els solistes toquen i són actors a la vegada en una brillant exhibició dc talent. Un gran treball conjunt que Pasvccr. la darrera companya sentimental del músic. va resumir així: ~ Stockhausen U s'hagués emocionat amb aquest muntatge.~ 21 2bl PANORAMA Un nou instrument: presentació de l'Arpa Midi Camac a l'IRCAM La hi stòria dels gèneres i els estils musicals ha transcorregut en parallel a l'evolució dels recursos instrumentals. Sense la inven ció del clarinet, Mozart no ens son aria tant a Moza rt; sense l'ampliació progressiva deJ piano, les sonates de Beethoven no h a ud en pogut anar esgarrapant cada cop més notes al teclat; o sense la perícia de les families de Iuli ers italians, la música barroca no hauria pogut brillar amb les ràfegues i fl ori tures ornamentals d'un Vivaldi o un CoreJli . I per JOSEP BARCONS - - i per alguna cosa serà recordat el segle xx en el terreny de l'organologia (que és la disciplina que estudia la naturalesa i l'evolució dels instruments), serà molt probablement per haver obert la porta a l'electrificació i "clectronització" de la música. El 1919 el rus Léon TI1eremin inventava el que és considerat el primer instrument electrònic de la història. Batejat amb el seu nom, eltheremin, encara s'utilitza avui dia, i n'hi ha prou de posar la banda sonora d'cd Wood de Tim Burton, o dc llei/boy de Guillermo del Toro per escoltar les peculiaritats d'aquest generador d'ones que es controla sense que hi hagi contacte fís ic amb l'instrument, gràcies a dues antenes que reconeixen el lloc on es disposen les mans. El 1926 apareixien les ones Martenot. per a les quals han escrit des de Mcssiacn o llonneger fins a Yann Tiersen o Radiohead. El 1932 es començaven a produir Ics primeres guitarTes elèctriques, i el 1934 apareixia l'orgue Hammonel (que ja havia tingut un il·lustre però pesant predecessor -de 7 tones!en eltelhurmoniwn, inventat el 190 I pel nord-americà Thaddeus Cahill). Així podríem anar repassant esdeveniments fins a arribar als nostres dies, i aturar-nos pertinentment als laboratoris sonors de Colònia i Radio France just acabada la Segona Guerra Mundial; o remarcant la importància del naixement del protocol Midi, establert l'any 1982, i que - basant-sc en un senya l numèric en codi binari- permet la comunicació recíproca entre els instruments, els ordinadors i altres aparells electrònics. Un invent que ha obert tantes possibilitats que podem qua lificar-lo, molt probablement, corn la més gran contribució organològica de l'últim terç del segle xx. Ni que ara ja hi hagi llenguatges de comunicació més avançats que el Midi (corn l'OSC o l'IlO). és sobre el Musical Instrument Digital Interface (això és S ~e 320 22 262 EL CONSTRUCTOR JEKEZ FRANÇO IS A MB EL PROTOTIP DE L'ARPA MIDI DE 2009 el que signilïca MIDI) que la casa d'arpes francesa Camac ha construït un nou instrument, batejat -perquè no en quedi cap dubte- com a Arpa Midi Ca mac. Més de I Oanys de recerca i quatre prototips han conduït a la presentació d'un instrument que el creador qua lírica encara com a ''work in progress", però amb el qual -com en el cas de Mozart amb el clarinet- s'obren noves possibilitats composttJves. o és estrany, doncs, que aquest abril passat li fos concedit el Premi Max Mathews dels Quartz Electronic Awards, amb què es distingeix l'instrument tecnològicament més innovador. ' arpa ja s'ha presentat en diversos festivals i sem inaris acadèmics, i el 26 dc gener passat es va estrenar el primer concert per a arpa midi i orquestra als Ma ida Yale Studios de la BBC. La mestra dc cerimònies fou l'arpista britànica Sioned Williams, que al costat dc la BBC Symphony Orchestra dirigida per Andrew Litton va interpretar l'obra No Doubt: Concerto for M!DIIIarp and Orchestra de Graham Fitkin. Però si aquesta presentació londinenca era rellevant, L el primer concert a l' IRCAM, el 2 d'abl'il d'enguany, era una veritable posada de llarg pel que suposa portar l'instrument al paradís del romanç entre música i tecnologia: IRCAM significa Institut de Recerca i Coordinació Acústica/Música, i el centre francès és. efectivament, un veritable temple de la tecnologia i la creació musical contemporània. En plena plaça d'lgor Stravinsky, amb les escultures mòbils sobre el llac. lïRCAM està vinculat al Centre Georges Pompidou que té al davant, i depèn del Ministeri de Cultura. El centre obri p01tes l'any 1977, després que el president Pompidou hagués encarregat a Pierre Boulez la creació d'un centre dedicat a la investigació musical. L'aposta de Boulez fou innovadora: crear un institut on la millor tecnologia i els millors enginyers es posessin al servei dels compositors, conscient com era de la importància d'investigar sobre el so, que és la matèria primera dels músics. Per treure el màxim partit d'aquest enfocament, l'IRCAM, a banda de col·laborar amb creadors consagrats, té programes pedagògics perquè els joves compositors puguin formar-se en el terreny de la música electrònica. PANORAMA Tres dels quinze alumnes d'un d'aquests selectius tallers {el Cursus-1) han tingut la possibilitat d'escriure una obra per a arpa midi. I un d'ells ha estat el compositor català Octavi Rum bau. que es va traslladar a la capiléll francesa arran dels seus estudis al Conservatori Superior de París. Després dc set mesos de fonnació .. ircamiana ... l'obra escrita per Rumbau s'acosta a l'arpa midi amb una escriptura instrumental relativament senzilla. El que està escrit a la partitura dc l'instrumentista. però. és només una pan de la partitura, ja que hi ha també una mena de partitur11 virtual que determ ina els esdeveniments electrònics que s'activaran a partir de la informació midi que l'arpa vagi transmetent. En paraules del mateix Rumbau, el resultat sonor final .. .,e a ser un còctel entre el so natural amplificat de l'arpa i aquells esdevenime11ts que es generen electrò1/icament en temps real, activats pe/mateix intèrpret''. És en l'activació dels processos electrònics que l'arpa Midi suposa un avenç notable. ja que .. això permet que els esdePeniments electrònics no hagin de ser activats manualment des d'un teclat d'ordinador o amb un pedal, sinó que el programa està preparat per activar-los quan rep una determinada entrada midi. D ·aquesta manera. la coordinació entre allò aciÍstic i allò electrònic és molt més ajustada i orgànica". Precisament aquesta necessitat de sincronització entre el pla acústic i el pla electrònic (que Rumbau va resoldre a través del Midi) és el que està marcant algunes de les últimes recerques de I'JRCAM: a partir de diversos algoritmes es pretén crear un sistema .. inteJ.Iigent" que possibiliti -a través del que s'anomena suivi de partition- que el sistema informàtic controli automàticament el llançament dels processos electròn ics. Com si l'ordinador fos capaç d'escoltar l'intèrpret i. contrastant allò que fa amb una pa1titura prèviament introduïda. activar els esdeveniments electrònics en el moment precís. n preguntar-li per què va escollir treballar amb l'arpa midi , Rum bau explica que ja havia treballat en obres per a instruments acústics i electrònica en viu i que. davant l'oportunitat de conèixer les possibilitats d'aquest nou instrument. no s'hi va pensar dues vegades: "L"arpa Midi té la mateixa estructura que l'arpa acústica tradicional, amb els mateixos 7 pedals, la mateixa disposició de les 47 cordes, etc. El que diferencia aquesta nova arpa de l'arpa clàssica és que no té u11a caixa de ressonància que amplifiqui el so obtingut quan es polsen les cordes. El so, en can11i. és detectat i traduït a informació Midi (una sèrie de mímeros) que s'envia a l'ordinador. És amb E prou (cosa que també es pot fer). El que té de particular aquest instrument és que disposa d'un sistema de detecció del so que permet obtenir un codi Midi, Ics possibilitats del qual són gairebé infinites. En comptes de la idea inicial d'adjudicar "un sensor a cada corda i fer wt reconeixement pick-up'' (que enviaria informació midi quan es polsa una corda). )akez François optà per una solució més complicada i. tal com afirma ell mateix. ~més musical. basada en el reconeixement de la freqüència gràcies a la tecnologia AXON"'. La solució era complicada perquè la ressonància de Ics cordes obliga a una finor extrema en la calibració del munt de micròfons ultrasensibles que han de captar el so per transformar-ne la freqüència i la intensitat en codi numèric. OCTAVI RUMBAU AMB L'ARPA MIDI aquests números rebuts que es pot treballar la part electrònica de la peça ... Per exemple, quan l'ord inador rep el número 38 (que és la codificació Midi assignada a una dctenninada nota). el programa concebut prèviament pol fer que soni una trompeta. que sentim un clàxon o que -si l'ordinador està connectat al sistema de calefacció- s'engegui l'aire condicionat. Però això seria utilitzar el Midi d'una manera eminentment simplista i ingènua. L'obra de Rumbau. en canvi. l'utilitza per activar la generació d'una sèrie de distorsions sobre el so natural amplificat de l'arpa. al qual s'introdueixen modilicacions paramètliqucs encarades a treure les màximes implicacions d'un plantejament global sobri i precís. Perquè per a Rum bau una obra ha de ser "'l'exposició clara d'un projct. que en diuen els francesos'': és a dir, l'obra ba de tenir un propòsit clar. o s'hi val a acumular recursos sonors sense un plantejament orgànic i coherent. L'arpa midi, però. no ha estat pas desenvolupada a I'IRCAM. sinó que és producte de l'empenta del director dc la casa francesa Camac. )akez François. Una firma que ja va ser revolucionària tan sols tretze anys després d'haver nascut, quan el 1985 el fundador. Joel Garnier. va presentar una electroarpa cèltica. El pas cap a la primera arpa clàssica electroacústica del mercat no va trigar d'arribar, i els primers anys noranta es va donar a conèixer l'harpe bleue. que venia a ser en el camp de les arpes allò que una guitarra elèctrica és en el terreny de Ics guitarres. L'arpa Midi, però, és molt més que una arpa elèctrica. o és que el so resultant dc les cordes sigui amplificat i recisament la gran sensibilitat a l'hora de detectar els paràmetres va comportar a lgun que altre problema en l'obra de Rum bau. titulada Estudi per a l'efecte Larsen. En anunciar-se, el títol va despertar els somriures del públic del concert. ja que l'efecte Larsen és allò que passa quan dos micròfons s'acoblen i generen aquell xiulet agut tan desagradable. Rum bau partia d'aquest projet i desplegava camps sonors derivats de les notes greus amb què primordialment juga la peça. Fou en aquest joc de notes greus on van aparèixer alguns problemes de detecció de freqüències: a causa del so envoltant de les notes. els micròfons captaven sons que teòricament no havien de captar i enviaven un determ inat senyal Midi en un moment que no estava previst. El fet de poder programar i calibrar la sensibilitat de cada canal de captació, però. va permetre no sols resoldre el problema sinó millorar les prestacions dc l'instrument. Així, pas a pas, l'arpa midi Camac va prenent una fom1a cada vegada més consistent, després que fa prop de 25 anys un Jakez François encara adolescent comencés a somiar en aquest projecte. Amb la seva tenacitat i imaginació. François ha ideat un nou instrument que - més enllà d'efectes lúdics com ara simular el so d'altres instruments, fer glissandi cromàtics o controlar les persianes d'una casa domotitzada- obre un món de possibilitats sonores inusitades. Tal com deia François mateix en la publicació «Harpcseasons» editada per Camac amb motiu dc la presentació del primer model d'arpa midi el 2009: "En aquesta arpa tot és possible; sobretot allò que encara no lla estat imaginat... ·• Si tot va bé, i ho imaginem amb força. pot ser que a la tardor puguem sentir l'arpa a Barcelona en un concert organitzat a l'Arts Santa Mònica. Tot és possible. si les retallades no ho escapcen ... P ~e 320 23 163 PANORAMA A PROPÒSIT DE ... El nou director de la Cobla Sant Jordi-Ciutat de Barcelona Ocs dc ra uns mesos, els mús ics d'u na de les millors cobles del pafs han confiat a aquest jove barceloní - pcl'ò avui res ident i molt vinculat a Ics comarques de Tarragona- el seu camí els propPrs any . Les que a qui presentem só n les seves vi èncics i inquietud s en un momenl com aquest I per ALBERT TORRENS- RMC 320 24 264 FORMAT E 011\ECCIÓ DE COR, D'ORQUESTRA I DE BANDA, LES CD\- CUMSTÀNClES DE LA VIDA L'TIAN DUI' A SITUAR- SE, ARA, AL CAPDAVANI'D'uNA COBLA. LLUNY DE CEDIR ALt\ POR D'ALLÒ QUE LI ÉS DES- -Com vas rebre la invitació de ser direc tor titula•· dc la cobla? - La temporada passada, en què la cob In no tenifl director ti tular i treballava amb mestres convidats, cm van ofetir de d irig ir-los en un co ncert. Poc desp rés ens vam tornar a tro bar, per cas ualitat, en una a ltro c ita u tra vés d e la Cobla Reus Jove. En poc temps. doncs, els vaig dirigir ducs vegades i aque lls mateixos dics vuig rebre la proposta formal d'assumir-nc la titularitat, que vaig acceptar encantat. -Qui na vinculació has tingut amb cobles a l llarg dc la teva form ació i carrera? - Francament. moll poca. He assistit a diversos concerts i m'uneix una forta amistat amb el director dc la Cobla Ciutat de Girona, Marcel Sabaté. Els instruments que també pertanyen a l'orquestra simfònica - trompeta, trombó i contraba ix- són els q ue més he pogut estudiar i treballar. - La direcció titu lar compo rt a altres compromisos a banda de sortir a l'escenari. Quins són exactament? - La d irecció titular dc la Cobla Sant )o rdi comporta, a més dels concerts i assa igs setmana ls - regu iMitat que la diferencia de les altres cobles-, uns concerts en el cicle dc Música per a Cobla a l'Auditori dc Barcelona i en els cicles del Palau dc la Música Catalana i els enregistraments . A més, he d'establir-ne la linia artís tica i fer Ics propostes de cada CONEGUT, AFRONTA EL REPTE COM UNA EXPERIÈNCIA QUE, SI B É NO HAVIA IMAGJNAT MAl, SÍ QUE HA TROBAT ENLA TRAJECTÒRIA DE COL-LEC lJES DE Pl\OI•'ESSIÓ QUE L'HAN PRECEDIT I QUE AVUT GAUDEIXEN DE RECONE IXEMENT 1 Pl\ESTIGI. CONFESSA QUE 'fOT .JUST VUIT ANYS DESPRÉS D'tiAVEB COMENÇAT L'ÚLTIMA ETAPA DELS SEUS ESTUDIS -A JJESMUC-, MANI'!~ VTVA, COM EL PRIMER DIA, LA SEVA VOCACIÓ PROFESSIONAL. temporada. De la negociació dc pressupostos i els temes laborals dels músics, se n'encarrega el representant de lacobla. De tot plegat. n'esti c aprenent moltíssim: jo desconeixia la major part del repertori, i cada programa nou requereix molta més dedicació. e studi i pre· paració meva que amb cor o amb orquestra. formacions amb què estic més acostumat a treballar. També estic aprenent a escoltar d'una manera diferent i coneixent uns nous timbres. -Has pensat ja en el projecte a rtístic que vols aplicar a la Cobla Sant JordiCiutat de Barcelona? -La ver itat és qu e tinc mil idees al cap. Quan arribes e n una formació no· va, penses en projectes d iferents dels que has fet fins en aquell mo ment. F-ls prime rs mesos d e tre ball han es tat condicionats per comprom isos ja adquirits, però juntament amb la com issió a rtística - formada pel representant i dos músics més de la cobla- estem ideant propostes noves. sobretot pel que fa a la nostra presència en nous escenaris. -En el terreny orquestral, ja fa temps que vas engegar e l teu propi projecte: Carner a Musicae. Com t' h o vas fer i quin cam í beu seguit? -Carnera Musicae va néixer per produir l'òpera Bastià i Bastiana de Mozart, en català i amb orquestra en directe. Vam guanyar el Premí del Públic a la Fira de Teatre de Tàrrega 2006 -quan jo encara estava cursant els estudis superi ors de direcció d'orquestra- i vam fer una gira molt inte nsa de tres anys per Catalunya i les Balea rs. Això va produir unes sinergies entre e ls músics que e ns van dur a continuar el projecte a mb entitat pròpia. Actualment. fem deu prod uccio ns l'any -entre producc ions pròpies i encàrrecs- i cada du es o tres temporades una òpera. Comptem amb Albert Guinovart com a artista resident i José Rafae l Pascual-Vilaplana com a pri ncipa l director convidat. Som orquestra resident de l'auditori de l'Escola de Música Pau Casals del Vendrell. Pianisme màgic PALAU 100 PIANO. Grigorij Sokolov, piano. Bach: Concert italià, BWV 971. Obertura en l'estil francès BWV 831. Schumann: Humo· resca, op. 20. Scherzo, giga, romança i fugueta, op. 32. PALAU DE LA MÚSICA. 5 D'ABRIL DE 2011. per Lluís Trullén a màgia del piano de Sokolov tornà al Palau amb un reci tal en què la música dc Bach i Schumalm van articular un programa d'una gran densitat musical, però tractat per un dels artistes amb més personalitat interpretativa. Sokolov esdevé un cas a part del panorama pianístic. Com Brendel. Pollini. Lupu. Kissin o més recentment Volodos (entre altres mestres), posseeix una personalitat musical que atorga a les seves interpretacions un segell propi. El color L adequat a cada estètica (sigui amb la claredat absoluta en els grans articu lats dc Bach: amb el dramatisme i la interiorització de l'Humoresca. dc grans estructures harmòniques) esdevé una recerca constant de la seva interpretació. Un contro l del pedal mesurat li pem1et la nitidesa sonora, i una precisió absoluta dc l'atac de la nota li permet diferenciar les veus <1mb una claredat inversemblant. Però aquest fet. tal com succeïa amb Brendel, ve acompanyut d'un coneixement pro- fund de l'instrument. en conèixer tota la gamma d'oportunitats tècniques que li permet un Steinway. Per això quan Sokolov va interpretar la música de 13ach o. en les obres fora de programa. la de Rameau. aquell control del so semblava inversemblant: tot és fruit d'una tècnica extraordinària, d'un refinament musical i d'un co- neixement profund dc les qualitats del piano que toca en aquell moment. Un recital amb sis obres fora dc programa, un reci tal en el qua l la música de Schumann va tenir per un igual aquell temperament de Florestan i la poètica d'Eusebius: això sí. amb un aprofundiment en la musicalitat d'una màgia encisadora. ~e Bach a l'anglesa FESTIVAL DE MÚSICA ANTIGA DE BARCELON.A . Trinity Baroque. J. S. Bach: Motets. ESGL~SIA SANT FEliP NERI. 3 D'ABRIL DE 2011. per Xavier Chavarria ' amagrit Festival de Música An tiga d'enguany ens ha regalat una versió minimalista magnífica d'aquests autèntics monuments erigits a la veu humana. a l'art musical i a Déu que són els motets de Bach. Lluny del que és més habitual. probable i desitjable, el conjunt anglès Trinity Baroque els va interpretar amb només vuit cantants i un bai>. continu format per un baix de viola i un positiu. Vuit cantants que. a més, no destaquen precisament per la seva potència sonora: veus lleugeres, poc timbrades. sense gruix (allò que en diríem "veus angleses''), i dirigides amb quatre gestos per un dels tenors. Julian Podger. Però el treball que van fer va ser titànic, admirable: poques obres destinades a la veu L són tan dificils i complexes dc canta r com aquests motets, autèntica dinamita vocal a l'abast de molt pocs: per tant, el mèrit d'aquests cantants és enorme. Els cinc motets es van alternar amb breus corals luterans a l'uníson i amb un parell d'interludis per a orgue a mode dc respir. Der Gaist hilfltmsrar Schwachheil auf va encetar el concert amb certa fredor, dispers. embarbussat i poc transparent: molt més entonat i precís el Komm fesu Komm; i òptim el monumemal jesu meine Freuda, un f01midable catàleg de retòrica musical a cinc veus, que va posar de manifest l'admirable habilitat d'aquests cantants a l'hora de dosificar forces. amb una execució còmoda i àgil que els permeté enlilar c.:ls seus onze números. 320 farcits de subtileses ritmiques. agilitats i un sofisticadíssim contrapunt sense cap defalliment ni la més mínima pausa. 1omés se'ls pot retreure, filam prim. cert desequilibri sonor. tímbric fins i tot. entre les cinc veus que el van interpretar: les dues sopranos, exquisides. deixaven en evidència un baix magnífic però sense greus. un tenor dc timbre afalsetat i poc homogeni, i una contralt segura i precisa però amb una veu francament modesta. La versió. però, va ser convincent i el nivell del concert anava clarament en ascens. A la segona part. els membres del Trinit) Baroque van mostrar més confiança i convenciment: la sonoritat i el ventall dinàmic van créixer. i es va poder apreciar tot el potencia l d'aquells -aparentment- fràgils instruments vocals. Al motet Fiirchte dich nic/11 ja van sonar com un bloc. potent i amb tremp. però la culminació del concert, l'èxtasi, va arribar amb Singet dem flerm, l'únic mo- tet dc caràcter festiu i no funerari. una explosió dc colors vocals en què les veus assoleixen el límit en tots els registres, i en què Ja mínima relliscada fa trontollar la finíssima i sublim arquitectura d'un dels motets més bonics que s'hagin escrit mai. Va ser el millor de la vetllada: aquelles vuit veus petites. discretes. cristal·lines. àdhuc humils, però amb una manera de cantar fàcil. còmoda, lleugera (fruit d'una tècnica prodigiosa). van acabar exhibint tot el seu arsenal. A més. els passatges antifonals a doble cor permetien veure, per comparació directa i nua, un criteri d'execució molt tn~ba­ llat. d'articulació acurada, de fraseig. de respiracions. fins i tot dc quantitat tímbrica. de manera que un cor acabava sent el mirall de l'altre. Senzillament impecable. Un altre motet a doble cor. aquest dc Rosenmüller. \'3 posar la cirereta a un concert magnífic. I avís per a navegants: programar Bach és èxit de públic assegurat. 25 265 iii:C•I;(i.:(i eR fy I e A Fascinats per Rússia ~-r.~~~~~---,~~~~~~ COR DE LA CAPEllA DE SANT PETERSBURG. Dir.: Vladislav Txernouxenko. Música sacra i cançons populars russes. PALAU DE LA MÚSICA. 6 D'ABRIL DE 2011. per Alber t Torrens uan els organitzadors dc la primera ed ició del Cicle de Concerts Orfeó Catalit van anunciar la invitució cursada a un cor rus. la van justificar tot recordant que va ser un conjunt d'aquell país, present a l'Exposició Universal dc l'any 1888 a Barcelona. el que va inspirar els joves Lluís Millct i Amadeu Vives per crear l'Orfeó Català. I si avui, en efecte, encara no existís al nostre país un cor d'aquestes característiques, cald riu -després d'haver escoltat el concert ofert per la Capella dc Sant Peters burg al Palau dc la Música- crear-lo dc nou. Malgrat que els atractius dels conjunts corals d'aquelles latituds són a bastament coneguts pel públic, no van deixar d'impressionar, de la primera a l'última nota, la Q RMC )20 bellesa i la riquesa expressiva -incloent-hi les cèlebres notes gravíssimes de la corda dc baixos- de la cinquantena dc veus que integren aquest conjunt professional i, si hem dc fer cas del que deia el programa de mà, una de Ics formacions artístiques més antigues del món -en actiu, de manera ininterrompuda. des del segle xv. En una disposició singular dalt de l'escenari -no per casualitat. dues files d'homes davant les dues de dones. amb les veus greus al centre i no pas als extrems-. el Cor de la Capella de Sant Petersburg va interpretar un programa format per cants litúrgics a la primera part i populars a la segona - tot el concert, pràcticament. cantal de memòria. Es tractava dc peccs estructurades, totes, a par- tir dc la intervenció d'un solista. fet que va permetre lluir en solitari una desena llarga de les veus del cor. Els dirigia - i ho fa des de fa gairebé quaranta anys-. Vladislav Txernouxcnko, un director dc currículum brillant, gest contingut i posat seriós. Per lamentar: l'escassa presència dc públic al Palau - malauradament justificable per la no- vetat del cicle al qual pertanyia el concert. Per destacar: la iniciativa de l'Orfeó Català de convidar un cor estranger excel·lent - una línia definitòria del seu nou ciclei la informació de context a propòsit de les peces que s'inclou en tots els programes de mà d'aquesta sèrie, malgrat un disseny senzill i qüestionable. -------------------------------------- ---------- ------ ------------------- ------------ ------------ Galàxia Gerhard BCN216. Dir.: Ernest Martrnez lzquierdo. Robert Gerhard: Himnody, Libra, Concert per a 8 i Leo. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTOREll). 6 D'ABRIL DE 2011. per Jordi Alomar ol i que aquest any haguem de plànyer la desaparició de L'Auditori del cicle Nous Sons. referència anual dc la música contemporània a la ciutat dc Barcelona. el seguit d'iniciatives empreses per l'entitat per continuar oferint obres dels segles xx i xxr és lloable. L'escomesa del Centre Robert Gerharcl d'unificar els esforços d'un total de sis agrupacions distintes per dedicar una programació monogràfica al compositor català més internacional i reconegut del segle passat és excel·lent, més T 26 266 encara tenint en compte que no sols inclou la programació d'obres de rellevància cabdal del catàleg del compositor, sinó que també compta amb la reedició de set cedés avui dia descatalogats. la producció i l'enregistrament dels dos quartets de corda a càrrec del prestigiós Quartet Arditti i la publicació d'un estudi biogràfic a càrrec de Josep Ma ria Mestres-Quadreny. La programació Gerhard 20 ll permet donar a conèixer al públic barceloní pràcticament lot el repertori per a conjunt instrumental , dc la ERNEST MARTINEZ rZQUrERDO mà del grup resident de L'Auditori BCN216. així com del Conjunt Instrumental de I'ESMUC. Interpretar i difondre la música de Gerhard sempre ha estat un dels objectius del versàtil gru p BCN2 16 des de la seva creació el 1985, i efectuant ja fa temps l'únic -a hores d ·ara- enregistrament amb obres per a conjunt instrumental del compositor de Valls. La intcl·ligent Iria de re- pertori feta per a aquest programa mostrà la producció de l'última etapa compositiva de l'autor, possiblement la més lliure i creativament rica del seu catàleg; obres de gran profunditat i envoltades - particularment Libra i Leo- d'una aura simbòlica recurrent. La interpretació a càrrec d'Ernest Martínez lzquierdo i el grup que dirigeix regularment resultà acurada i a l'altura d'un repertori molt exigent tècnicament i musicalment, si bé són obres en què la interpretació potser demana un tractament del conjunt instrumental de tipus més cambrístic que no pas orquestral. Tol i això, la segona part del concert -amb Concert per a 8 i Leo- gaudí d'una interpretació exemplar de dues obres que sens dubte mereixen mês difusió internacional. A DUES VEUS La professió d'intèrpret i els nous àmbits d'actuació Rn la divisió entre compositor j intèrpret, aques t l'llum acostumava exercir una funció limitada, co mpaniiJI C a la d'actor o traductor. Els canv is recent alliberen l'intèrpret dels lími ts estre t i, alhora, l'o bligue n a ser cada cop més co nscient de le po sibi litalS qu e li ofereix el seu ofi ci. ESMUC Luca Chiantore Professor d'Improvisació del Departament de Clàssica i Contemporània de I'ESMUC Pianista i professor del Departament de Musicologia de I'ESMUC u un parell dc cursos, un estudiant del nostre centre, neguitejat pel futur professional. em va preguntar sobre quin ¡im bit dc la música s'havia de preparar per afrontar lo. La meva resposta va ser una mica enigmàtica: "En primer lluc. lws de lluitar per allò que t'apassiona -estareu d ·acord amb mi que això és d'una evidència incontestable: sense passió. ni l'art ni la vida no tenen cap sentit!- i en segon lloc lw~ d'aposwr per allò que encara 110 existeix." Com podeu imaginar. el jove va quedar una mica sorprès: "Com puc preparar-me per u w1u cosa que 110 existeix?·· Efectivament, el consell semblava una mica metafísic, però us asseguro que el que li vaig respondre estava absolutament basat en Ja meva pròpia i pragmàtica experiència. M'explico: a mi dc jove m'apassionava el como di basset/o. un clarinet en Fa absolutament desconegut per a Ja majoria de músics d'aquell moment. Aquesta raresa instrumental em va obrir moltes portes u orq uestres i cm va introduir en el món de la música antiga quan, ni nostre puís. Ics interpretacions amb criteris històrics eren u Ics beceroles. Paral·lelament, a Ja Fundació «la Caixa» vaig desenvolupar projectes educatius relacionats amb músiques del món i va ig endinsar-me també amb passió en el disseny dc concerts familiars, en una època en què a casa nostra pràcticament no existien activitats en aquests dos ambits. Interpretació amb instruments històrics, músiques del món, concerts familiars i educatius ... Avui dia aquestes vessants de la nostra professió són ben vives al nostre panorama musical, pero fa gairebé trema anys res d'això no era gaire present: si més no. d'um1 manera amplia i normalitzada. 1 heus aquí que jo vaig tenir Ja immensa sort d'apassionar-me per allò que encara no "existia''! L'estudiant, llavors, va comprendre perfectament el sentit dc la resposta, però lògicament, Ja seva propera pregunta no va trigar: "/ què vindrà en el futur musical?n La meva resposta aquest cop va ser clara i entenedora: ~Això no ho podem saber del cert. " Ara bé, sí que hi ha una cosa que ens hi pot apropar i que ens pot situar al lloc adequat perquè aquest futur no passi per davant nostre sense avisar-nos. Aquesta cosa és la nostra actitud. Una actitud encertada en el camp de la formació per al futur professional és la que ens fa estar oberts i aten ts al que IBsocietat demana. la que fomenta les iniciatives imaginatives, la que ens empeny a formar-nos d'una manera àmplia, la que desenvolupa Ja nostra versatilitat al màxim. la que ens ajuda a ser polivalents... I si bé és veritat que no sabem el que la societat demanarà als músics del futur, del que sí estic absolutament convençut és que totes aquestes actituds faran que estiguem ben preparats per adequar-nos-hi amb rclatrvu facilitat o. el que encara és molt millor, faran que la nostra aportació potser sigui determinant precisament en alguns d'aquests possibles canvis que hauran de venir. F 2 Albert Gumí L a formació que rep un intèrpret se sol ajustar a un procés dc tipus artesanal: el mestre transmet al seu alumne un ofici. avalat per l'autoritat que li ofereix l'experiència i el coneixement dc la realitat professional. És una concepció que ja gaudia d'una trajectòria sòlida quan. a partir del segle XIX, els conservatoris van incorporar nous criteris d'especialització i racionalització, i que ha arribat pràcticament intacta fins a nosaltres, tot i les múltiples transformacions d'una n.:alital musical que segueix sent objecte. avui més que mai. dc canvis molt profunds. De fet. només una petita part dels joves músics actuals podran desenvolupar una carrera semblant a Ja dels seus mestres. I això és especialment cert en el cas de la música clàssica. que du rant l'últim segle ha abandonat molles de les pràctiques que en el passat n'havien marcat l'ascens: l'espectacularitat dels elements visuals, la improvisació, la flexibilitat dc l'intèrpret davant la partitura, la recerca de repertoris poc convenciona ls, la fus ió del "clàssic" amb el "popu lar", lacomunicació amb el públic en totes les seves formes. Avui dia, però, aquestes mateixes pràctiques tornen a prendre protagonisme i esdevenen el punt de partida de les realitats concertístiques més dinàmiques del món actual, tant si es tracta dc lectures alternatives del repertori del passat o dc noves formes de presentar aquest repertori a l'oient. La interacció amb altres músiques, el coneixement dc sistemes musicals no occidentals, el contacte amb les arts visuals i les noves tecnologies, l'estudi de Ja posada en escena (no només en l'òpera, sinó en la mateixa música instrumental), un estudi sense prejudicis de Ja història i Ja teoria de la interpretació musical: totes aquestes són temàtiques que entren de ple en el camp d'estudi de Ja musicologia moderna i que. alhora. enllacen d'una manera especialment clara amb les inquietuds del públic actual. Aquí rau la importància del camí emprès per I'ESMUC en aquests darrers JO anys, i que l'ha convertit en una referència europea, precisament gràcies als trets que més l'allunyaven d'un conservatori tTadicional: la convivència de cultures musicals diferents i el pes de Ja musicologia en Ja formació dels intèrprets; una visió de futur que avui es reflecteix en l'èxit professional d'aquells músics que millor han sabut aprofitar aquesta extraordinària aventura educativa. EL PENSAMENT DE L'INTÈRPRET Arcadi Volodos Una altra maner a de pensa r l Departament dc Música Ciàs ica i Contemporània va organitzar una humil activitat anomenada El pensament de l'intèrpret. L'objectiu era dur a terme una reflexió sobre els aspectes que configuren un cslllt de pensament òptim per a la interpretació musical. Dic -humil ... perquè lc. per~ones que hi van participar ho van fer desinteressadament. però també va ser de gran alçada per la rellevància dels continguts. Sovint la gratuïtat té un valor afegit: el que es dóna és realment autèntic. sense compliments ni protocols. En les estranyes circumstàncies econòmiques que vivim. podem compartir idees i propostes amb persones properes o conegudes. per intentar recollir el millor que ens puguin aportar i obrir-nos a un intercanvi fonamentat en ramistat em re músics i en ramor i el respecte que tots sentim per la música. Des d·aquesta t.:ircumstància i amb aquest esperit d'agraïment. vam tenir el goig dc parlar i reflexionar sobre la música, en clau interpretativa i fent-la sonar. Van ser tres sessions d'un gran interès. En la primera i segona. els dies 26 i 27 d·abril. el professor Carles Julià ens va glossa r la seva visió sobre diversos conceptes: la imatge estètica. el mecanisme com una eina de la naturalesa. la tècnica i roïda, la intuïció i la racionalitat, la metodologia del treball i de l'es- E tudi. el desig i la voluntat. parlar el llenguatge del compositor. analitzar la música i no només la partitura .... tot plegat fonamentat en citacions d'artistes i pensadors corn t adia Boulanger, Elisabeth Leonskaja. llcnri Bergson o icola!' Chamfort, del qual va fer una reflexió sobre el seu escrit: ··El que millor se :;ap. és el que s ·endevina; en segon lloc. el que s'aprèn mitjançant l'experiència en els homes i en les coses; en tercer lloc, el què s 'aprèn. 110 en els llibres. sinó a /raPés seu. per /e:, reflexions que suscilen: i finalment. el que s'aprèn en els llibres i dels mes/res.- La segona sessió va ser en fo rma dc classes. en Ics quals aquesta aproximació es va fer d'una manera pràctica amb la interpretació al piano dels estudiams de rESMUC Marc Castellà. Albert del Viso. Laura Pastor. Andrea Mir i Rubén López. La tercera sessió, el dia 28 d'abril, va anar a càrrec del pianista Arcadi Volodos. exemple d'intèrpret que assumeix amb la màxima e~igència la seva condició d'artista d'elit. Ho va fer en forma de classe magistral del primer moviment de la Sona/a op. IlO de Beethoven, interpretada per lvan Fermíndcz. Córdoba d'Albéniz imcrpretada per Lluís Grané. la Sona/a núm. 7 d'Skriabin interpretada per Marija lvanovik i le primeres pàgines dc la Sonata de Liszt interpretada per Albert Tàrrega. El mestre Volodos va fer visible. amb comentaris i exemples sonors. els continguts del pensament de l'intèrpret. Més enllà dc les habilitats naturals i de les assumides per l'aprenentatge i l'experiència, es va mostrar torn a paradigma dc l'intèrpret. tot despullantse davant la belle a del material artístic i oferint-se. amb generositat, a la mediació d'uns continguts sobrenaturals, desconeguts. però sensibles a ser desxifrats i comunicats a benefici de tots. L'interès dc la lliçó magistral de Volodo . el podem trobar en els comentaris sobre la coherència fom1al o rítmica en Beethoven. o la t\.'Cerca de rc~prcssió sonora del goig amorós, dolç i agre. fruit dc la venda de rànima al diable. la qual podem descobrir en la Sona/a de Liszt. Però la relle' ància de la SC\'a gran lliçó rau a ensenyar-nos, amb una claredat diàfana, el camí que cal seguir per tal de desenvolupar una altra manera de pensar, en què esdevé necessària una actitud d'interioritat. dins la qual podrem donar fluïdesa a la nostra intuïció. En definitiva. cercar el camí que ens permeti exterioritzar no només una anàlisi. sinó també una síntesi. La síntesi del que pensem amb el que sentim. Això és el que ens va fra par i admirar d'aquesta mera\'ellosa trobada col·lectiva amb Arcadi Volodos. Adolf Pla Estudiants de l'ESMUC col-laboren amb el Parlament de Catalunya en diferents actes institucionals ifcrents actes institucionals organit7..ats pel Parlament dc Catalunya durant els mesos d'abril i maig van comptar amb la participació d'estudiants de l'ESMUC. Aquestes actuacions musicals han servit per aprofundir la relació de col·laboració existent entre les ducs institucions. i a la vegada constitueixen uns excel·lents exemples de pràctiques professionals per als estudiants participants. Marta Roma, violonccl·lista: el Septet Dewart, grup instrumental dc cambra format per Marta Carceller. Andrea Alcalà, icoliis Jesús Cobo. Pere Nolasc Plana. Estber Pinyol. Pau Rodríguez i Alba Bru: i. per últim, el violinista Carles Civera. van ser els protagonistes d·aquests acompanyaments musicals. El primer acte que va comptar amb la presència dc I'ESMUC va ser, el passat 14 d'abril. una ofrena floral i homenatge als republicans perseguits pel franquisme. Durant el minut dc silenci, Marta Roma va ser l'encarregada d'interpretar El can/ dels ocells de Pau Casals, davant l'escultura La piela/, al pati dc la biblioteca del Parlament. La presidenta del Parlament, Núria de Gispcrt, va presidir l'acte. D L'endemà. el Parlament va encetar la celebració dc la diada de Sant Jordi. amb la tradicional lectura que organitza conjuntament amb la Institució dc les Lletres Catalanes (I LC). enguan) dedicada al centenari de la primera edició dc La ben plan/ada d'Eugeni d'Ors. Lu presidenta i el conseller de Cultura. Ferran Mascarell. von obrir la lectura. en què van participar uns trenta lectors. entre diputats i representants diversos dc la societat civil. L'acte va ser dinamitzat pel Septet Dewart. que va interpretar obres de Mauricc Ravel i Joan Lamote de Grignon, coetanis d'Eugeni d'Ors. Al llarg de l'acte, la fonnació va fer diferents aparicions molt ben acollides pel nombrós públic present a la sala. Per últim. el passat 6 de maig, el violinista Carie. Civera va participar en un altre acte d'homenatge als \'Oiuntaris catalans morts en defensa de la llibertat. amb motiu del 66è aniversari del final de la Segona Guerra Mundial. Civera va interpretar un petit fragment de Ja Sarabanda de )ohann Sebastian Bach. 3 ESMUC El sistema siinètric Una opció de teclat cromàtic per a l'acordió diatònic I per MARC DEL PINO I sbtcma -.i mètric és un nou dissen) per a acordió bisonor1 dc tres fileres dc botons. amb una estructura d'li, 12 i li botons. que podem trobar en dis~cny~ dc caixa d'acordió diatònic de tres fileres. amb una m~1 esquerra dc 18 baixos. amb variants de 24 i 30 baixos. Aquest és tombé el cas que m'ocupa des dc fa una bonu pilu d'anys i és l'objecte dc l'estudi que vaig presentar en el projecte finul dc can·eru u I'ESMUC després de cursar-hi l'cspccialit~1t d'interpretació d'acordió diatònic amb la professora Catí Plana.z 1:1 sistema té com a característica principal el fet que la scva ordcnucio é" simetrica. i per tam. basa la seva lògica d'orclcnucio en principis propers als que usa el sistema de teclat dc l'ucordió cromutic dc botons. A banda d'això. incorpora Iu hisonoritnt en el teclat de la mà dreta, fet que el diferencia dcl si~tcma cromatic i l'assimila al funcionament habitual de l'm:ordio dimonic.:. Abans dc p1·cscntar-vos el sistema simètric, però, farem una mica dïntroduccio als sistemes antecessors i a la realitat europea sobre l'actualitat evolutiva del nostre estimat i conegut instrument anomenat acordió diatònic. L'acordio dc botons és un instrument que ha estat present en Ics músiques tradicionals i també en les contemporànies anteriors al segle XX. Per descriure'! i classificar-lo. ens podem basar en criteris com: -Els tipus dc teclat, és a dir, el nombre de fileres que el componen. -Els tipus dc llengüeta que es fan servir i, per tant, Ics diverses tipologies tímbriqucs. - LH mida i el pes dc l'instrument. -El fet que sigui o no bisonor. Les variants dc l'inst rument en funció de la regió gcogrilfica. Les vuriants en relació amb Ics tècniques que es fan servir per a la p1·àctica de l'acordió. com per exemple tocar la melodia només en una sola filera de botons (i per tant, obrir i tancar la manxa constantment per poder fer-la sonar). o bé usar més d'una filera de botons per fer sonar una melodia només en un sentit de la manxa. -Una idea que valdrà la pena desenvolupar de seguida: l'àmplia varietat en l'ordenació de les notes als teclats de l'acordió: parlem dels sistemes d'acordió. una idea molt present en l'actualitat dc l'acordió diatònic. que el farà evolucionar, sens dubte, cap a una altra realitat sonora. La composició comuna del sistema estàndard d'acordió diatònic es basa. com bé indica el nom. en les escales majors diatòniques de 2 o 3 tonalitats principals: serà de 2 tonalitats principals en cas que l'instrument tingui 2 fileres de botons. o bé dc tres tonalitats principals en cas que l'instrument tingui 3 fileres dc botons. Aquesta qüestió el diferencia clarament dels sistemes d'acordió cromàtic dc botons. que tenen al seu teclat totes Ics notes dc l'escala cromàtica ordenades d'una manera que no es pot establir la relació entre fi lera i tonalitat principal, com en el cus del diatònic. A Europa hi ha corrents investigadors en el món de l'acordió diatònic que cerquen noves possibilitats en l'ordenació dc Ics notes al teclat. per tal d'aconseguir sonoritats harmonicornclòdiqucs més properes a les que ha estat capaç d 'obtenir l'acordió cromàtic. La diversitat de sistemes d'acordió E 4 ESMUC diatònic ha crescut signifi~:ativament durant eb últims quinze an\s. Alguns instrumentistes d'acordió diatònic cerquem per compte propi una nova disposició que s'adapti a Ics noi>\ res necessitats interpretatives. Bu.qucm un instrument que ens permeti modular altres mons harmònics que sobrepassin Ics possibilitat~ del petit acordió diatònic dc ducs fileres. o que ens permeti realitzar escales i acords diferents dels que estàvem acostumats a fer. V acordió diatònic és. i ha estat. un instrument molt popular dins l'àmbit de la música tradicional. Del~ últims vint anys ençà ho és cada vegada més gn)cics sobretot a Artur Blasco, màxim organ itzador dc la trobada d'acordionistes d'Arsèguel. que ha realitzat una tasca excepcional per difondre la música tradicional i l'acordió diatònic al nostre país, i ha ajudat a recuperar una antiga tradicio d'acordionistes del Pirineu. que s'anà perdent durnnt la segona meitat del segle xx. La seva versatilitat el fa atractiu i present en tota mena dc fom1acions. des dc la trikititxu; i la pandereta. fins u tota mena dc grups dc folk i d'altres estils més moderns. La seva presencia destaca en moltes músiques tradicionals del món. corn ara la irlandesa. on brilla per la sonoritat i Ics espectacular:. tècniques acordionístiques: la del País Basc. rica en virtuosisme acordionístic, i el ballenato colombià. mostra d'acordió mclodicorítmic molt elaborada. L'acordió diatònic és un instrument d'inxa lliure que. mitjançant la pressió dc l'aire mogut amb la manxa. fa sonar Ics llengüetes escol lides a través dels botons dels teclats de Ics ducs mans. En el cas del diatònic. de 2 llleres i 8 baixos, l'organització dc les notes al teclat de la mà dreta es caracteritza per la relació dc quarta ascendent que hi hél ent re la tonalitat major que és la pròpia de la filera de botons de fora4 i la tonalitat major que és pròpia de la filera de botons dc dintre.~ Aquest és el que podem anomenar sistema estàndard. Així. el funcionament d'una filera de botons consisteix en el següent: tancar per fer una nota. i obrir el mateix botó per trobar la nota immediatament ascendent més propera. amb l'excepció dc l'interval (La-Si). en què ens veurem obligats a fer l'acte d'obrir la manxa en ambdues notes per poder-lc fer sonar. Aquesta interrupció de la coherència simètrica en l'obrir i el tancar farà evolucionar l'instrument més endavant cap a sistemes que troben lògiques d'ordenació de les notes que no són vàlides per a tots els tons: per això el coneixem com a acordió ~diatònic". En el gràfic veurem una filera diatònica a una octava: També cal recordar que, en el cas que es vulgui fer ús de cromatismes o notes que no són de les escales diatòniques implicades en l'instrument, el teclat incorpora 4 notes, ducs per a cada filera, habitualment anomenades alteracions, que Veiem, doncs, que el sistema MilleretPignol ja no tracta les alteracions com a "accidemals" de manera tan clara com ho fa el sistema estàndard. Al contrari. la tercera filera garanteix I" ús de les alteracions a diverses octaves i també permet que es combinin amb quasi tota Ja resta de notes, fent acords quatñades propis de moltes tonalitats de resfera cromàtica en tots dos sentits de la manxa. Aquest és, doncs. un nou sistema que. encara que no pc1met un tractament c ro màtic del teclat en tots dos sentits de la manxa. sí que ha integrat les alteracions en la mesura que ho ha permès l'espai. i ha obert no ves sono ritats en el món dc la m(Jsica tradicional actual. Com a conseqüència de modificar e l s is te ma estàndard. aquest i mo lts a ltres s is temes aportaran no us recursos, com el joc creuat amb l'ús d'alte racions a tota la tessitura dc l'instrument. que faran que apareguin noves formes de tocar una melodia i. en contrapartida. en desapareguin unes altres. És inevitable i és lògic que aixf sigui: els canestan situades al botó número I. La lògica d'ús d'aquestes notes és. pràcticament en tots els casos, segons Ja pt:r pectiva d'un tractament dc notes accidentals. dt: manera que es van a buscar quan se'n necessita Ja presència. però sempre amb aquesta perspectiva de nota ~cstrangera~. 6 Aquesta característica dc I"acordió diatònic probablement fou una dc les raons per les quals aparegueren en escena altres sistemes de teclat de nova creació que pe1metessin tancar amb un ventall dc notes superior a Ics sis notes que es poden obtenir amb l'acord ió diatònic en e l sentit tancant de la manxa (sen e comptar les alteracions): 3 per la filera de Do major i tres més per la file ra dc Sol major, en e l cas del s istema estàndard que fem servir a Catalunya. Aques ta idea. juntament amb Ja poca capacitat de combinatòria que permeten Ics a lte rac ions del teclat amb la resta dc notes (tenint en compte que no es poden combimu· Jes notes d'un sentit de la manxa amb Ics notes de l'altre sentit). foren dc ben segur e ls dos grans fac tors que motivaren el naixeme nt del Sistema Mil lere t-Pigno l. I Sistema Milleret-Pignol. Entre els anys 1993 i 1998. orbert l'ignot i Stéphane Milleret1 van proposar un sistema propi. modificant algunes de les característiques pròpic i exclusives del sistema estàndard. Algunes d'aque tes modificacions plantejaren ja en aquell moment canvis significatius en les possibilitats ham1òniques del nou instrument. A causa de l'ordenació de les notes al te· ciat de Ja mà drct<t i també al fet que el teclat propi d'aquest instrument no garanteix tota rescala cromàtica en e l sentit tancat dc la manxa. aquest comença a tocar-se d'una manera determinada quan s'interpreta repertori en altres to nalitats que no són Ics pròpies dc l'instrument: amb intervals llargs de melodia en el sentit obrint de Ja manxa. que sí que garanteix to ta l'escala cromàtica. i fent melodies o pràctiques d 'im provisació. sobretot en contextos c romà tics o fora de ls tons corrents d'un diatònic en Sol-Do. A més. en Ja praxi me/odioniana. en què s'inte rpre ta la melodia talment com es fa amb un tllelodi6.8 amb un estira-i-arronsa constant de la manxa. es perd la lògica dc Ja tonalitat mare major (tot i que, com a possibilitat resultan t d'aquesta pràctica. apareix l'escala menor melòdica i harmònica). Així, per Ja nova disposició de notes en la fila de Do major9 i també pel fet que en alguns casos (pel fe t que aparei· xen notes noves al teclat) és més fàcil tocar amb Ja tècnica de c re uar, sorgeixen nous recUI'sos acorclionístics que apropen l'acordi ó diatònic a sono ritats a les quals no estàvem acostumats. E ¡ vis porten canvi Respecte del sistemes d'acordió. cal dir que no es tracta pas dc fer una e cala graduada de millors i pitjors sistemes. Un sistema és "bo" o "dolent" en funció de les capacitats per sati:.fcr l'intèrpret. Així. aquell teclat que és "bo~ per a un intèrpret. potser no ho sigui per a un altre que cerca sonoritats diferents. Ara bé. també cal tenir en compte que hi ha sistemes més polièdrics que d'altre . en el sentit que s'adapten millor als canvis dc tonalitai. i tenen més capacitat per utilitzar harmonies complexes o interpretar estils diversos. Sistemes per a acordió diatònic. Cada cop hi ha més sistemes per a acordió diatònic de creació pròpia. El fet que el mateix músic pugui l.!ncarregar un joc nou de llengüetes i canviar Ja disposició dd mate ix instrument. o el fet que les fàbriques d'acordions acceptin encàrrecs amb disposicions persona litzades, ha fe t que e l s is tema estàndard hagi perdut el mo nopoli, s i bé e nca ra és e l més freq üent. Com em va dir Stéphane Millcret, a qui he tingut el plaer de tenir com a mestre en a lgu nes ocasions. "a França hi ha :::ones en què hi lla tants sistemes d'acordió com acordionistes ... Diguem que és un pas habitual: quan un acordionista diatònic ha après a dominar l'instrument i a entendre la te01·ia musical, es pot plantejar canviar dc sistema. evolucionar. Entre tots aquests sistemes. en destaco alguns que. sense ser majoritaris. a Catalunya han obtingut un modest nombre de simpatitzants. Un és el cas del l>istema Pere Pau Jiménez, que consta de tres fileres dc botons. tot i que no modifica les dues fileres pròpies del sistema estàndard. Podríem dir que aquest sistema és un sistema estàndard que incorpora una filera d'alteracions. ~ lanté intacte· tots eb recursos útils del sistema estàndard i. gr<icics a aquesta tercera filera. permet rús de les alteracions a tota Ja tessitura dc l'instrument. Ja qual cosa pot ser moli útil en alguns repertoris. Ara bé. atès que no s'ha rea litzat cap canvi a la filera dc Do major ni a la de Sol major, no hi ha prou espai per ordenar mínimament les alteracions respecte dc Ics notes de les altres fileres. (Recordem que les ducs fil eres del s istema està ndard només garante ixe n sis notes en e l sentit tancant. la qual cosa fa mo lt difícil o rdenar les altres s is que falten dc l'escala c romàtica només en una sola filera). Aquest fet pot provocar problemes de digitació quan s'inte rpreten melodies en tonalitats que no són les pròpies del sistema estàndard. Es pot considerar. doncs. que aquest sistema usa les alteracions com a notes accidentals d'un teclat central afinat en Sol-Do. També cal destacar el sistema català. Dissenyat per Francesc Marimon. a qui molts considerem el pare de la meto- 5 ESMUC dologia dc l'acordió diatònic català. aquest sistema ha captat un nombre important d'adeptes a Catalunya els últims anys. i e~ caracteritza per ~er un sistema estàndard amb Ics alteracions octavadcs, amb un funcionament proper al que utilitza la trikititxa. Lntrc cb sbtcmes amb alguna variació respecte del sistema estàndard. però sempre partint d'aquesta basc. trobem també el ~istema scmisimètric, un sistema propi i autodis~enyat, que é!> a mig camí entre el sistema estàndard i el sistema simétric, el qual cm permeto la llicència d'anomenar. scn~c ampliar-nc cb continguts. per tal que en quedi constància dc l'existència. I sistema simètric. Quan parlem de sistema simètric ens estem refclinl pròpiament a l'ordenació de les notes del teclat dc la mà dreta. Tot i això, també convé anomenar els sistemes simètrics de mà esquerra que es poden acoblar d'una manera coherent en aquest sistema central dc mà dreta. Aquests són el sistema simètric dc 18 baixos, el sistema simètric 43, i el sistema simètric 43T. (Per a més informació consulteu el web <www.9escenarifolk.com>). El sistema simètric neix dc compartir idees amb Daniel Violant10 sobre la possibilitat d'estructurar el teclat d'una manera simctrica. i partint dc la base que el model simètric dc tres lilcrcs unisonor 11 ja existeix com una variant en f'ordcmtció dc Ics note al teclat de l'acordió cromàtic dc botons. Fou ell mateix qui va fomlUiar la idea d'un sistema en què. tancant totes les notes del teclat simètric, aquestes pugessin mig to, és a dir. que l'interval entre les dues notes dc cada botó fo~ dc segona menor ascendent en el procés d'obrir i acte seguit tancar la manxa. Així doncs. el sistema simètric és un sistema bisonor. Aquest sistema no el vam dur mai a la pràctica fins que jo mateix, després d'adequar-lo a l'espai d'un acordió de tres fileres i dc crear-ne un disseny per al teclat de la mà esquerra que s'adeqüés a la realitat que plantejava el nou sistema simètric, vaig encarregar un instrument amb aquest sistema l'any 2002. El sistema simètric parteix d'una base totalment diferent en l'ordenació dc Ics notes al teclat. Respecte d'això cal dir que el fet mateix dc parlar dc simetria en aquesta orden<tció permet certament una fluïdesa molt més clara en el camí dc la intuïció, sobretot quan parlem de modulacions a tonalitats llunyanes a la tonalitat de Do major. La composició del sistema consta dc tres fileres de bolons "en rombc" 12 que s'estructuren cadascuna en una relació dc terceres menors consecutives. Per tant. les notes estan posades Ics unes en relació amb les altres a una distància proporcional. E ...... ..... -.. ObrinI 6 ESMUC Sistema Simètric _....,.. .. a - _ Per què defenso aquest sistema? L'acordió. tal com jo el visc. és un instrument amb unes grandíssimes capacitats per crear climes sonors emocionants. És un instrument que "respira·· Ics notes. i que les diu amb tot el matís que és propi al flux d'aire dels instruments de vent. És polifònic. de manera que a part dc cantar melodies de tota mena, les pot har- manillar. i a més. pot esdevenir un instrument ritmicoharmònic eficaç i versàtil en la se' a vessant d'instrument d'acompan) ament. L'acordió viu en la música tradicional. però també en moltes altres músiques que l'incorporen. en alguns casos des dc fa molts an)S (com ara el gipsy swing. el jazz. la música dels Balcans. la trikititxa.l'acordió celta i l'irlandès en particular. el chorilio, elmuselle. el toc bretó. el del Quebec. l'acordió ballenato o la fusió amb gèneres com el flamenc). Mereixen, doncs. una atenció especial els dissenys de nova composició. ja que fan possibles noves solucions perquè l'instrument s'adapti més i millor a tantíssimes músiques possibles. Això fa que actualment l'acordió diatònic de 3 fileres estigui en evolució, com també ho estan les músiques en Ics quals cstlt implicat -en la música h·adicional és habitual que s'apliquin tècniques harmòniques provinents de gèneres com el jazz. o disposicions de veus pròpies de les tècniques d'arranjaments dc la música moderna. per exemple). La meva és. doncs. una voluntat creativa. Vull donar als acordionistes la possibilitat de tastar les sonoritats noves i emocionants que permet aquest disseny. El sol fet dc parlar de simetria ens facilita el camí de la intuïció. sobretot quan es tracta de modular a tons llunyans. La característica principal de la simetria és precisament el fet que. tot i perdent una tonalitat marcn en cada una de les fileres de botons del teclat dret. ens dóna la possibilitat de trobar 4 tons "mare" que es digitaran de la mateixa manera i que tindran. cadascun d'ells. una lògica no gaire diferent de la del funcionament d'obrir i tancar dc l'acordió de 2 fileres. NOTES 1. Bi~onor: és la característica que fa referència al fet que quan tanca fa uno noto. i. en ~I mateix botó. quan obre en fa una altra diferent. 2. Cuti Plana és acordionista professional i professora d'acordió diatònic a centres com I'ESMUC i I'AMPT. 3. Trikititxa és l'acordió diatònic propi del País Basc. 4. Filcru dc fora és aquella 11lera de botons que és a ta part exterior del lC· clot: és la que queda més a la vora de la mà. 5. Filera dc dintre és aquella fïlcra dc botons que queda a la banda in terior del teclat. més propera a ta reixeta de la caixa de ressonància dc lï nstnuncnt. 6. Nota cstrangcrn .:n el sentit que no és una nota pròpia dc e<~p dc Ics tonnlitllls en Ics quals està nnnatl'acot"dió diatònic. 7. Norbèt'l Pignol i Stéphanc Millcrct són acord ionistes professiona ls i pe· dagogs dc l'ncordió diatònic amb una extensa carrera investigadora en el món dc l'acordió diatònic dc Ires fïlcres. En podeu trobar tota la informació al web <hup://www.mustradcm.cornl>. 8 . Mctodió, acordió diatònic d'una sola Filera de botons amb et qua l. per interpretar ta melodia. cal obrir i tancar la manxa constantment per als pas~atges dc grau conjunt. 9. La fïtera dc Do major és la fïlera de dintre en els sistemes Milleret-Pignol en Sol-Do. 10. Daniel Violant fou el meu professor d'acordió diatònic durant l'clapa més important que he tingut mai de creixement musical. i també un bon amic. La \CVU tasca dc professor d'acordió i d'intèrpret en nombrosos gru~ dc mú~ica tradicional el van fer ser estimat i molt popular entre els acordionistes catalans en ta dèe<~da dc t 995-2005. 11. Unisonor vol dir que el funcionament de l'acordió implie<~ que !><>ni la mateixa nota tant <i obrim com si tanquem la manxa mentre premem el mateix botó. 12. "En rombe" és una expressió que descriu un teclat de 5 fileres. la fïtera central de les quals ~-s un botó més llarga per tots dos costats. de manera que es crea un figura geomètrica que recorda el rombe. 13. Tonalitat mare. en et sentit que la filera dc botons té les notes ordenades jeràrquicament en runció de la tonalitat en què està constituïda la fï lera. BIBLIOGRAFIA -GREENE. Tcd. Modem chord progressions. Vol. t. Miami: Belwin Mills Publishíng Corp. ISBN O -9 !6902-00-5. - HOl.WORTl l. Aitan. Melody chords for guitar. Anabeim Hills: Ccnterstrcam Publíshing. ISBN I -57424-3051-X. - PIGNOL. Norbert; Ml LLERET, Stéphane. Mélhode d'acc:ordéon diatoui· que. Vol. 3. Grenoble: Producrions MusTraDem, 2002. ISBN 2 -9509470· 3-4. - PICNOL. ot·bèrt: MILLER ET. Stéphane. Recueil de répertoire de /'album "Sales gosses". Grenoble: l'roductions MusTraDem. 2005. ISBN 2 -9509470. 5·0. -AEBERSOLD, jamey. The 11-V-1 progressiou. ew Albany: Jamcy Acbcrsold Jazz. cop. t 974. -Diccionari etimològic. Bareelona: Enciclopèdia Catalana. 1996. ISBN: 844 t 2-25 t 6-8. , LLUIS VIDAL Oc de ls ,·uit anys, el pia no ha esta t un compa ny dc vialge d'al¡ucs t mt't s ic i pro fc sor que ha d edi cat la major pnrt de la Yida a la m ús ica. El 1977 Ya fo r m ar e l g rup Catalòni a, desp rés Ying uc rcn On ix. Tctus i l'O rqu e tra cie Cambra Teatre Ll iure. Com a pr ofessor de r E ~ ~ C, ga ud e ix ,,e ie nt l'ene rg ia i l'en tus ias m e d e ls jo\'es qu e ' o le n extreure del seu instrum e n t a lgun a cosa m és qu e e l so. E l proper 17 dc ju ny, e n e l p rograma de l co ncert dels 10 nnys de l'ES M UC, Lluís Vidal dirig irà I'Orqucslra Simfò nica i la Big Band de l'Esco la, interpreta n t tres pecc de la s uite l beria d' I aa c Albéniz. Serà un moment per gaudir i no o blidar. I per ANTONIO .ALVAREZ - Com s'ha ge ne rat a questa col·labora c ió p er a l concer t de ls 10 an ys de l' ESM UC ? -Vaig suggeri r al di rector dc l'Escola. en Pep Borràs. que estari a bé que el Departament de jazz i Música Moderna col-laborés d'una manera activH en d concert commemoratiu dels I Oany de l'Escola. Ens vàrem trobar i li vaig proposar de fer tres peces de Ja suite lberia d' Isaac Albéniz que jo havia orquestrat per encàrrec de J'Orquesta acional de España. i q ue s' havien estrenat e l 2003 amb Chano Domínguez i jo ma teiÀ. sota la d irecció de josep Po ns. Al Pep li va agradar la pro posta, va creure que seria interessant per a ls estudiants i per a l públic. - Quin inte rès té a questa obra , espec ialme nt pe r als m úsics? -És una obra que implica els músics del Departamem de Música Cià sica i Contemporània. però també els dc Jazz i els dc Flamenc: és una proposta molt transversal. com ho és l'Escola. Les peccs que interpretara n els estudiants són Ronc/elia, El Puerto i El Albaicín. I lc fet una rc lectura d'aq uestes peccs, ins trumentant-les per a orquestra, adaptantIcs als diversos ritmes flamencs i obrint parts per a la improvisació, que, en aquest cas. recau en els dos pianos. - Per a ls mús ics d e clàssica i contemporà nia, i per a tots els part icipan ts. és un reper tor-i d' interès... -És una música d'altíssima qua litat. tot un referent en la m úsica espanyola. La m ús ica d'A lbéniz s'adapta perfectament a la rítmica fl amenca més genuïna. Els estudia nts de c làssica i contemporània es poden endinsar en uns ritmes i un fraseig que no tenen gaires ocasions dc practicar. i per als estudiants dc jazz i flamenc. tocar amb orquestra simfònica és com un regal. una experiència única en la seva etapa formativa. - Els gra ns conjunts, o un co ncer t d' aquestes ca racte r ístiq uc , d emana un a implicació m és gran dels músics? -La implicació del músic en qualsevol projecte és vital per aconsegu ir una interpretació adequada. Òbviament. e l fet de ser un a celebració i de comptar amb una fo rmació d'unes característiques tan especials. fa que la implicació de tots els estudiants sigui molt gran. - És u n rep te q ue cal su perar amb esforç i p lae r? -El concert s'ha dc preparar de la millor manera po ible. sigui o no una efemèride. Sempre hem de tenir el mateix respecte per qualsevol actuació. Per a un professor, estimular els estudiants. traspassar-los coneixements. prepararlos per a la vida professional. és una tasca mo lt gratificant. En aquest projecte en concret, el repte és afrontar les particularitats rítmiques. - H i ha un cert plaer en veure com neix u n sentiment conjunt, una cosa nova ... -Participar en la comprensió de l'obra, en la seva maduració. fins a arribar al d ia del concert. és un procés meravellós per als participants i el director. A més. la ge nt jove té molta energia i ganes d 'aprendre, i això engresca. - El resultat fina l d c les da rreres act uacions de ls gr a n s co njunts és molt profession al. -Hi ha un plus d'energia i entusiasme que compensa la falta d'experiència. Dia rere dia. el nivell dels e tudiants va creixem i són capaços d'afrontar qualsevol tipus de repertori. - G audir d' una orquestra s imfòn ica i una big band a la vegada no és una proposta gaire habitual. Té un atractiu afegit - Per a una commemoració com aquesta és una bona aposta. Malauradament. no és una fom1ació que e trobi gaire sovint al món professional. Són propostes que no es poden veure a Barcelona i que en canvi a altres llocs d'Europa tenen més visibilitat. Són produccions cares, que necessiten un esforç de producció elevat. i és difícil trobar aquesta voluntat dïnter-relació. -Com a pro fessor de I' E SMUC des de l començamen t, q uin b alan ç fa d 'aqu ests I O anys? -Tota escola o insti tució té un període dc cr~ixement. L'ESM UC encara és jove. però som en un procés de maduració. S'ha fet molta feina i les noves promocions de músics surten més ben preparades cada curs. Com a professor, estic orgulló de swnar esforços a aquesta experiència per fer que l'Escola sigui cada vegada millor. En l'àmbit nacional i internacional cada vegada som més coneguts i guanyem prestigi dia rere dia. -A més de l'e nse nyame n t, en q uins projectes h·e balla ac tualme nt ? -Estic treballant en la composició d'una obra. encàrrec del grup Barcelona 216. que s'estrenarà el 19 d'octubre en el cicle que aquest grup té a L'Auditori. També estic e crivinlla música per a l'obra dc teatre El comte Arnau de Joan Maragall. que s'estrenarà per l'octubre al Teatre acional. Al mateix temps continuo fent concerts del meu darrer treball, ¡\/ompiana. que és una relcctura dc la música de Frederic Mompou. i concerts amb e l meu trio. amb Masa Kamaguchi al contrabaix i David Xirgu a Ja bateria. També a la tardor faré un projecte amb la Carme CaneJa i la Cobla Sant jordi. amb els quals ja he col·laborat anteriorment. - Una p r egunta que potser ha uria d ' have r fet a l' inici: pe r què e l pia no? -Va ser una decisió paterna. Va considerar que el piano era l'instrument més adequat per a mi. Vaig començar a estudiar als vuit anys al Conservatori Municipal de Música de Barcelona. Em va agradar i vaig continuar. Ara és la mcva realitat. Sóc un pianista de formació clàssica. però des de jove em vaig interessar pel jazz i per això ara ja no faig distincions. pen~o en un piano que fa música. 7 ESMUC 1Jj .~1114 AGENDA I Sàvia aposta l teatre El Molino ha obert les portes als estudiants dc namenc amb la participació de I'ESl\IUC. En un nova sèrie anomenada Sa1•ia m1e1'a, dins del ja conegut cicle de namenc Poc:o Ruido y Muc:/10 Duende, els estudiants dc l'Escola han actuat apadrinats per la cantaora Mayte Mnrtín i amb el suport dc tol l'equip d'El Molino. La sèrie Smria Itt/eva pretén ser un espai on els estudiants dc namenc: trobin una plataforma per exhibir el seu treball, dc manera profcssionalit7..adora i en un marc adient. Gràcies a la proposta dc la mateixa Mayte. els dics 29 de març. 26 d'abril i 3 t dc maig ja vam poder gaudir del gran nivdl artístic dels estudiants, i el proper dia 28 dc juny tindrem ocasió dc repetir l'experiència. Aquest últim dia es tancarà la sèric amb un concert en què el director i artista convidat serà Juan Carlos Gómez. graduat dc I'ESMUC i actualment professor acompanyant de I'ESM UC i del Taller dc Musics dc Barcelona. E Cal remarcar l'thit que està tenint aquest cicle. fins a exhaurir les entradc . Cls estudiants de came i guitarra. protagonistes del primer concerts. van ser acompan) ats en tot moment per 1\ layte Martín, que els va donar ple wport durant les proves de so i la resta del concert va presentar Ics actuacions i. per a sorpresa dc tothom, es va afegir als bisos fin11 ls. Els estudiants no s'ho pod ien creure. i el püblic tampoc! El Departament dc Música Tradicional de I'ESMUC ara fa IO anys que ofereix Ics especialitats dc caute i guitnrra flamenca. En el transcurs d'aquests anys. i amb els primer graduats d'aquesta c~pecia lita t. s'ha pogut demostrar l'alt nivell d'aquests joves i la bona preparació que han rebut per afrontar el mon professional. Realment. aquest és un premi impagable. per a tothom. Esperem que tingui la continuïtat que mereix i que en futures ocasions puguem treballar plegats amb altres institucions dedicades a l'ensenyament del flamenc . Activitats juny 2011 Dijous 2, a les 18 h. Aula 346 Divendres 17, a les 21 h. L'Auditori. Sala 1 Pau Casals Presentació del nou d isc d'Exaudí Nos, amb el director del grup. Joan Grimalt . i Columna Música. Organitza: Departament dc Música Antiga. Concert commemoratiu dels IOanys de I'ESMUC: l'Orquestra Simfònica i la Big Band interpreten obres dc Lluís Vidal , Eladio Reinon. Joan Sanmartí i Tim Garland. Cicle Grans Conjunts. Direcció: Lluís Vidal. Eladio Reinón i Tim Garland. Entrada gratuïta. Dimecres 15, a les 19 h. L'Auditori. Sala 2 Oriol Martorell Concert de la Cobla dc I'ESMUC. Cicle Grans Conjunts. Director: Manel Valdivicso. Dimarts 28, a les 21.30 h. Sala El Molino de Barcelona Concert del Gran Conjunt dc Flamenc. Cicle Poco l?uído y Mucho Duende. Presentat per Maytc Martín. Entrada: 5 euros amb consumició. Dimecres 15, a les 16 h. Aula per determinar Classe magistral amb el compositor Steve Reich. Adreçada als estudiants de I'ESMUC. Organitza: Departament de Teoria. Composició i Direcció. csmuci ) 8 ESMUC Per a més informació i detall de les activitats programades, consulteu la pàgina web de l'escola: www.esmuc.cat. Qüestió de respiració XXXIV FESTIVAL DE MÚSICA ANTIGA. Josetxu Obregón, violoncel. D. Gabrielli. J. M. C. daii'Abaco, G. B. Vitali, D. Galli, J. S. Bach./ Ensemble Masques. W. F. Bach, J. S. Bach, J. C. F. Bach. G. Ph. Telemann. l'AUDITORI (SALA ORIOL MARTORELL). lO i 12 D'ABRIL DE 2011. per Josep Bar cons a programació d 'enguany del Festiva l dc Música Antiga hil estat en si mateixa un fe t artístic que girava -wl com es veia tant al títol com a la portada dels programes dc mà- al voltant dc la ligura dc j. S. Bach. Ha estat una proposta Oexiblc i intcJ.Iigenl. que servia per construir \lariacions sobre &u:h. I darrere aquest títol tan suggerent s'aplegaven diversos tipus de concerts: cinc tenien un programa íntegre dedicat a Bach; un altre parlava de Bach i la seva influència (ja fos en Xostakóvitx o llindcmith): hi havia tres variades Variacions Goldberg; i Ires concerts més sc cent raven en el món més proper a Bach. ja fos incloent-hi obres dels seus fil ls, ja fos interpretant música escrita a la mateixa època per altres compositors. La flexibilita t i la inventiva L dc la programació (que incloïa també un espectacle amb llaüts i malabars) ven ia a ser el correlat de la nexibi litat i imaginació interpretativa que demana la música (i. sobretot, la música barroca). La manera d'aplicar aquesta nexibilitat té a veure. en part. amb l'escola d'on es procedeix: però també té una bona part del caràcter de cada intèrpret. l la nexibilital ~om en el ioga- està relacionada amb la respiració. Del recital del violoncel· lis· ta Josctxu Obregón. se'n va sortir amb una sensació d'oft-'C progressiu. d'apressament. Entre frase i frase dels ricercar de Gabrielli que obrien el concert, el músic bilbaí respirava amb una profunditat ben audible, i la música també respirava i deixava espai perquè el públic respirés amb dia. Igual que en el Capriccio quart de J. M. C. daii'Abaco. interpretat amb un gust exquisit. i veritable joia interpretativa del concert. Però a mesura que el recital avançava -i sobretot en Ics Suites núm. 2 i núm. 3 dl! Bach-, la fogositat d'Obrcgón va manifestar-se no sols en una lectura de trmrpi ràpids (amb sarabandes poc "sarabandases"). sinó dc l'rases encavallades. que entre si deixaven ben poc marge per respirar. Això féu que Ics gigues li nais dc cada suite fossin trepidants. plantejades des d'una acceleració tan rabiüda del discurs que sc n'acabava desfigurant lins i tot el contorn melòdic. Així mateix. en l'inevitable bis del Cant dels ocells. els ocells respiraren poc. i més que cantar des de la placidesa i l'encantament del cant. cantaven po ant l'ai al cor a l'auditori. pc1-què semblaven escanyats i que traguessin el fetge per la boca. Just als antípodes dels encavallaments i l'escanyament sc situava la versió que el grup canadenc Musques féu dc la Suite burlesque de Quixolle dc Tclemnnn. Una versió plenament imaginativa (gairebé pictòrica) que reproduïa a la perfecció els ingeniosos recursos que Telemann utilitza per explicar les aventures de l'hidalgo manxec: renills de cavall i ase. galop elegant i trotar grotesc.... tot amb l'aire necessari perquè tot respiri. fins i tot els molins de vent. els dolços sospirs per Dulcinea. i l'ensonyament final del Quixot. Abans. una Otll'erture de Wilhelm Friedemann, una Simfonia de Johann Christoph Friedrich i un Con· cert del patriarca Johann Sebastian: tres Bachs diferents en l'últim concert d'un cicle dedicat precisament a les seves variacions. musica ls dc Ics seves interpretacions rau en el fet dc la plena conjunció tant en la divulgació de les idees musicals, de les vessants estètiques de les obres. com en l'equilibri sonor que en tot moment cerca la claredat de Ics sonoritats. Si amb Haydn el gust pel fraseig. els diàlegs plens de sensibilitat i refinament resultaven una constant. amb Beethoven la força interior que atorgaven a una parli- tura netament clàssica mostrava una interpretació plena de vehemència i temperament. El cèlebre Trio Dumky. obra que té en el seu caire rcnexiu una constant, va esdevenir per una interpretació elegíaca, melangiosa, delicada i plena de subtilitat. una mostra del talent del Trio Ex Aequo, tot adequant l'estil a les diverses característiques de les obres intcrpreLades. ~e j20 Estilisme Ex Aequo EUROCONCERT. Trio Ex Aequo. Haydn, Beethoven, Dvorak. PALAU DE LA MÚSICA.l2 D'ABRIL DE 2011. per LI. Trullén a presentació a Barcelona del Trio Ex Aequo va propiciar una nit de música de cambra dc pdmer ordre. amb un programa integrat per dues obres clàssiques com el Trio núm. 35 dc Haydn i el núm. 3 dc l'opus I de Beethoven, i una pàgina que té la nostàlgia i el gust per la musicalitat popular en el desenvolupament temàtic com és el cèlebre Trio Dumky dc Dvorak. El Trio Ex Aequo està integrat per tres músics excepcionals: el violinista Matthias L Wollong, concertino de la Simfònica de la Ràdio de Berlín i posteriorment reclamat pel recordat Giuseppe Sino· poli per ocupar la plaça de primer violí a I'Staatskapelle dc Drcsden: el viola Mallhias Moosdorf, membre del cèlebre Quartet de Corda de Leipzig, i el violoncel·lista Gerald Fauth, guanyador anys enrere del Concurs Maria Canals de Barcelona i amb una carrera dedicada principalment a la música de cambra des de l'inici. Una dc les característiques 27 267 Mt1:C.i ;(1 .~t I eR rr 1e A Sabates enllustrades PALAU 100. Orchestre de la Suisse Romande. Nelson Goerner. piano. Dir.: Marek Janowksí. F. Mendelssohn, F. Chopin, R. Schumann. PALAU DE LA MÚSICA. U D'ABRIL DE 2011. per Josep Barcons e vegades. algú pot ser elegant d'una manera espontània i natural. Però en la majoria dc casos. les bones maneres, la finor i l'elegància vénen dc lluny. Portar les sabates enllustrades (i no poder ni imaginar la possibilitat dc no durles-hi) és un símplomn d'aquesta mena d'clcgancia que - 11obles!íe oblige- acaba :;cnt un indicador dc classe, tradició i estatus. L'estatus de I'Orchcstrc dc la Su issc Romandc (:s innegable, i ve enc<~ ra dc l'èpocu que l'iJ.Iusl rc fundador, el gran Emesi Ansermcl, va engegar el projecte el 1918. mentre Europa vivia els últims estralls de la Cran Guerra. Suïssa, neutral en la contesa. podia pensar a enllustrar sa- D RMC )20 bates i a construir orquestres. I d'aquell temps, a banda dc la rigorosa etiqueta amb què encara vesteixen els músics. en perviu l'estil , la solvència i una manera dc fer que combina -tal com passa a Suïssael parlamentarisme democràtic (concertino i assistent canviaren de rol a la primera i a la segona part) amb el tr·adicionalisme més acèrrim. Això configura el so dc l'orquestra i la manera dc tocar. i fou especialment notori en la Quarta Simfonia dc !~obert Schumann , dc la qual el director titular Marck Janowski finnà una versió nítida i cstel·lar. Els canvis dc tempo amb què Schumann pcnncabilitza la continuïtat del discurs foren fets des de la total organicital i des d'un tremp Passió de clarobscurs PALAU 100. Cor i Orquestra Barroca d'Amsterdam. solistes vocals. Dir.: Ton Koopman. J. S. Bach: Passi6 segons sant Joan. PALAU DE LA MÚSICA. l3 O'ABRIL DE 2011. per Xavier Chavarria a uns anys. pels volts dc Setmana Santa, en aquest país sonaven re· gularment les dues Passions de j. S. Bach, i de tant en tant experiments com el que el director holandès Ton Koopman va encabir al Festival de Música Antiga: la reconstrucció del que hauria estai una de les Passions perdudes dc Bach. la de sant Marc. Va ser curiós i interessant, però després d'aquella pil1lorcsca i poc convincent ucronia, Koopman no va tornar a trepitjar els escenaris catalans amb produccions d'envergadura lïns ara, que Palau 100 l'ha portat per dirigir-ne una de les autèntiques, la de sant joan. al cap- F 28 268 davant de les formacions que va fundar fa més dc trenta anys. La maduresa dc Koopman n'ha propiciat una versió equilibrada. íntima i continguda, que emfasitzava els aspectes pietistes de l'obra i del pensament musical del Kantor de Leipzig: el tractament dels tres acords inicials sobre la paraula 1-/err! (Senyor) ja va ser una declaració de principis de la lectura oferta per Koopman, cadascun amb una emoció dilc renl. i un tempo reposat i contemplatiu, garantia i promesa d'un detallisme i un treball retòric que, malauradament. no van acabar de ser presents durant lota l'execució. Les fonnacions fonnidable. I tot semblava sortir d'aquí. sense estridències, sense '·romamitzacions". sense efectismes. fruit d'un enfocament honest, neutral i alhora compromès. I si ah.ò en Schumann produí un resu ltat excepciona l. en el cas de les 1-lèbrides dc Mcndclssohn que obrien el concert, el resultat fou pulcre. però menys engrescador. El concert comptà amb una anul·lació d'última hora. i l'absència del pianista rus Boris Berezovski permeté descobrir el talent dc l'argentí 1 elson Goerner. Goemcr optà per una lectura profundament íntima del Primer Concert per a piano de Chopin, situant-sc del cantó fràgil i hipersensible del compositor. La dclicadíssima manera dc tocar dc Coemer feia entendre el virtuosisme tècnic a què Chopin ens té acostumats no pas com si el polonès volgués an·avatar i aclaparar el públic exposant la seva brillantor. sinó com si tantes notes servissin que lidera Koopman són dc les que funcionen soles. i sorl en vam tenir, perquè el gest sec i dur de l'holandès -que també acompanyava els recitatius tocant l'orgue- va provocar diverses imprecisions rítmiques i una certa dispersió tímbrica en el cor. L'Evangelista és l'autèntic pal de paller de les Passions de Bach, i en aquesta en vam tenir un de poc experimentat. El tenor Tilrnan Lichdi posseeix una veu bonica, amb gruix, però lleugera i àgil, timbrada al punt just i que sap modelar en funció del caràcter i l'episodi: però algunes imprecisions d'afinació van enterbolir el seu discurs i va acabar bliJiant més a Ics àries, especialment a Ics dc la primera part, Acli, mein Sinn i Erwiige, que van ser dos dels moments més emocionants dc la vetllada. Klaus Mertens va ser un Jesús poc convincent, de veu bonica però pastosa i sense greus; discrets també la soprano Marlis Petersen. as- NELSON GOERNER per construir els murs sonors dins dels quals s'intueix un món profundament íntim i inhabitable per ningú que no sigui el mateix artista. Un món en el quallïns i tot l'orquestra (malgrat el paper secun· daria què la relega Chopin) era excessiva. com si el romanticisme fos un espai interior impenetrable, cognoscible només per l'à nima del compositor. Quan un intèrpret pot fer néixer percepcions així, deixant enrere els estereotips, és un gran intèrpret: i Coemer. tocant des de dins del piano amb una exquisida sensibilitat. ho aconsegueix. pra i mancada de dolçor en les seves dues à ries, i el contratenor Maarten Engcltjes, implicat en el paper però velat pels instruments. Per la seva banda. l'Orquestra Barroca d'Amsterdam va aportar calidesa gràcies a l'homogeneïtat i la dolçor de la corda, i a les exquisides sonoritats de la fu sta, especialment flautes i oboès. La vintena de cantaires del cor -amb una corda de contralts especialment remarcable- van tenir bons moments en el paper de turba i en els passatges fugats de ferotgia i agilitat com en els de la crucifixió, però on van lluir més va ser en els corals, amb una interpretació que feia surar la il·lustració que la música fa del text, seguint molt al detall les inflexions i les emocions que Bach hi aboca. Aquesta de Ton Koopman va ser una Passió segons sant joan vorejant l'exceHència. però sense arribarhi, amb moments brillants però poca emoció. Formidable factoria JONC JOVE ORQUESTRA NACIONAL DE CATALUNYA. Oir.: Manel Valdivieso. Anna Puig, viola. director. Guix, Martinu, Stravinsky. L'AUDITORI. 26 D'ABRIL DE 2011. per Xavier Chavarria -----------------quest conccn va mostrar els fruits del treball que aquest centenar de joves que integren la )0 lC va l'e r durant els deu dics dc treball intensiu que va durar la cinquantena trobada. Tot i ser una orquestra dc pas. dc formació. cn renovació constant. cl nivcll hi és scmpn: òptim. i això vol dir que hi ha bons músics a totcs Ics promocions i que es fa moll bona fcina. És una sort i un orgull pcr al país tcnir aquest planter tan nodrit i ufanós. i també ho és tenir directors que saben liderar-lo amb dcslresa. com Manel Valdivieso: a pa l'I la seva indiscutiblc categoria. contrastada i creixent. la feina que hi fa és admirable. Segur que hauria pogut volar lluny d'aq uest escenari semidesèrtic. gasiu i poc agraït, però s'hi ha quedat, i treballa amb gent jove. mirant més pel pa ís i pel futu r que A per ell mateix. Any rere any, contribueix a apujar el llistó dc la JO NC i a manteni r-la ben trempada. Per cert: què en farem, de tan ts músics bons. d'aquí a uns anys, quan ja estiguin al nivell per tocar. per exemple. a l'O BC o al Liceu? A la JONC s'hi estan formani músics d'orquestra excel·lents, però tindran sortida a casa seva?. on acabaran locant? És innegable que a les grans orquestres públiques hi ha un tap generacional: i el país sembla que no dóna per a més. Els professors que han tingut durant aquesta trobada. músics del Concertgebouw d'Amsterdam. han quedat admirats del nivell d'aquests joves i asseguren que no tenen res a envejar als dc la resta d 'Euro pa. Po tser el seu futur és lluny de casa? Lloable també la política d 'encàrrecs que fa la JONC: josep Maria Guix (Reus, 1967) ha respost amb Imatges d'ulli/IÓ/I efímer. obra deliciosa inspirada en poemes dc tradició japonesa ukiyo-e. una mena d'onada sonora plena d'efectes suggcrcnts, monòcrorna però amb múltiples matisos i gradacions que Valdivieso va dosificar sàviameni: música contemporània dc qua litat. agr<Jdablc i intcn.:ssanl dc tocar i d'escoltar: 10 1 un regal. LH Rapsòdia Co11çert per a viola i orquestra dc Bohuslav Marlinu, una pc(,:a delicada . subtil i molt exigent quant a tensions i gruix sonor, va permetre corroborar la categoria musical dc la solista Anna Puig, exIOl C i amb una carrera prometedora que ja li c. tà obrim portes arreu d'Europa. La prova dc foc era La COll· sagració de la prima11era d'Stravinsky. un volcà musical temible i endimoniat que exigeix tant solistes dc gran nivell com un gruix sonor i una precisió absoluta. Que la JO¡ C pugui a l'rontar una obra com aquesta, a l'abast dc poques orquestres, i al nivell amb qu\! ho va fer. demostra que és un magnífic instru- ment. Vald ivieso, hàbil i inteHigenl, va tenir-ne el control absolut amb un gest vigorós. clar, precís i eloqüent. i la resposta de totes les seccions i de cadascun dels solistes va ser admirable. Hi ha desajustos esporàdics. però queden minimitzats per un devessall d'entusiasme. vitalitat, energia i il·lusió que s'encomanen al públic i li permet sentir la música amb molta intensitat. I això també és w1 regal. El l'ut ur de la música d'aquest país està en bones mans. Ara cal que el país estigui a l'alçada. RMC 320 ----- ------------------------ -------------- ------- ----- ------------------- --- ------------------- - Classicisme ric en timbres TEMPORADA OBC. Rudolf Buchbinder, piano i director. Haydn: Concert per a piano i orquestra, en Re major, Hob XV/11:11. Mozart: Concert per a piano i orquestra núm. 20, en Re menor, K. 466. Beethoven: Concert per a piano i orquestra núm. 5 en Mi bemoll major. op. 73, "Emperador". L'AUDITORI.l5 D'ABRIL DE 2011. per Lluís Trullén I piano clàssic i el nom dc Rudolf Buchbinder sempre aniran estretament vinculats. Els seus enregistraments dc la integral dels Concerls per a pia11u dc Mozart, dc Ics Sonates dc Haydn o actuant com a solista i director dels Concerts per a piano de Beethoven són part de la seva aportació al repertori d 'uns autors que coneix i tracta amb admiració. Buchbinder, com a solista i E director convidat de l'OSC interpretava una marató concertística integrada per concerts de Haydn, el núm. 20 de Mozart i una obra que dóna peu aI romanticisme, com és l'Emperador de Beethoven. El seu gust per un classicisme ric en timbres d'una força interio r en els plantejaments temàtics, coneixedor que concerts com el 20 de Mozart i. per descomptat, l'Emperador tenen en l'orquestra un paper detcnninal. va fer que en lot moment es produís una simbiosi musical entre solista i orquestra. Aquesta comunió instrumental va repercutir en el bon tractament de Ics interpretacions: un llaydn amable. amb una claredat en el plantejament dels rics motius musicals i amb diàlegs bellíssims amb Ics cordes dc l'orquestra: un Mozart ric en matisos. dc fraseig elegant. profundament poètic. i un Beethoven dc gran majestuositat. amb grans di¡1. legs orquestrals, amb la brillantÓr que aporta la tonalitat del Mi bemoll. Tres concerts dc piano en un sol programa, interpretats i d irigits per Buchbinder, un dels grans coneixedors del piano del classicisme i del primer romanticisme. 29 269 Sense concessions, sense paraules IBERCAMERA. Arcadi Volodos. piano. Schubert, Liszt. PALAU DE LA MÚSICA. 27 D'ABRIL DE 2011 per Xavier Chavarria A ~e 320 rcadi Volodos és un colós del piano, un músic fora dc sèric, tocat per una vareta màgica o per la mà dels déus. Cada vegada que ofereix un dels seus festins musicals -o n'hauríem dc dir ccr·imònics?- a casa nostra (i és lbercamcra qui ens el porta periòdicament) apuja el llistó dc la seva grandesa i alimenta el mite amb interpretacions sublims i profundes. En sentir-lo, fa la sen~ació que tot allò que sona és una revelació, que mai abans no havia sonat d'aquella manera. que ningú no havia extret la veritable essència d'aquelles creacions com ho fa ell. i a les quals dóna un sentit nou. Les obres que toca esdevenen, com per art de màgia, regions inexplorades, desconegudes: les hem sentit desenes dc vegades, però mai d'aquella manera. Costa re- cordar pianrssrms com els seus, al límit del silenci; o acords de sonoritat estremídora, o melodies que parlen i que semblen estar fora del temps ... Volodos hi dóna nova llum, ens les revela, en fa exegesi. Ell també fa una creació: és, més que mai, l'intèrpret que crea. I costa trobar paraules per expressar-ho: és senzillament música en estat pur. I aquest és també l'enorme valor dels seus concerts: saber amb absoluta certesa que, amb la predisposició adequada. i malgrat sorollets prosaics de tota mena -mòbils. caramels, estossecs i un inaudit xiulet d'audiòfon- que irrompen grollerament en ple èxtasi, viurem una experiència especial. intensa. I tot això amb un repertori sense concessions, lluny d'exhibicionismes, espectacularitat i faramalla, però complicadíssim per la seva delicadesa i profunditat. Un programa per a connaisseurs que el pianista de Sant Petersburg va atacar enlïlant d'una tacada tres dels Moments musicals op. 94, D 780, i la Sonata mim. li en Fa menor. D 625 de Franz Schubert amb una dolçor continguda amarada d'intimisme i d'una indolència ingràvida. Però la discreta i progressiva apoteosi, allò que va deixar bocabadat el nombrós públic aplegat al Palau. va ser la descomunal Sona/a per a piano en Si menor de Franz Liszt, en la qual Volodos. en un aparent estat de trànsit. va fer gala d'una enorme intensitat lítica, mastegant cada nota i convertintla en poesia sonora. amb un ventall infinit de recursos expressius i dinàmics. sempre adequats, i enlairats per una dotació tècnica formidable al servei de la música. Més dc mitja hora de bisos (vuit en total, entre els quals tres delícies de Mompou tocades amb una serenor inaudita) van servir per agrair l'ovació reverencial d'un públic lliurat i mig hipnotitzat per aital empatx de bellesa sonora. cambra, i Daniel Sepcc (violinista i director), completa el repartiment situant-se en un nivell d'excel·lència del tot equiparable al dels seus companys. Doncs bé: sembla que aquest sigui el guió que Bartók segueix per presentar en cada moviment un dels intèrprets. Com si hagués escrit l'obra pensant en ells. Això sí: més de 50 anys abans del 2002, data en què es va fundar la formació. Cada inici de moviment del Quarte/ de Bartók va permetre gaudir de la qualitat individual de cada un dels músics. Com a parad igma, n'hi ha prou de glossar el primer temps i d'aquí extrapolar-ho a la resta. Fraseig. timbre, so, actitud i bellesa insuperables en l'inici a solo de la viola de Tabea Zimermann, seguit d'un passatge a l'uníson dels quatre músics que era impossible de tocar amb més homogeneïtat, afinació i destresa. I si aquesta afinació impol-Juta es manté al llarg de tot el concert, per més contemporani que sigui el repertori. el resultat és excepcional i tot sona tal com ha de sonar. Així fou en els Sis moments musicals de C. Kurtag. i en el primer Rassumovsky de Beethoven, presentat amb tota la gamma imaginable de recursos expressius (amb modulacions tímbriques incloses que servien per aclarir prodigiosament la forma!). Tomant a la biologia: potser és perquè hi ha grans obres que apareixen grans intèrprets. Però aquests intèrprets contribueixen -sens dubte- a permetre'ns sentir aquestes obres de Ja manera més gran. Funció d'Arcanto PALAU 100 CAMBRA. Arcanto Quartett. B. Bartók, G. Kurtag. L van Beethoven. PETIT PALAU.14 D'ABRIL DE 2011 per Josep Barcons iuen els biòlegs que la funció fa l'òrgan. I que no respirem perquè tinguem pulmons, sinó que tenim pulmons perquè hem de respirar. Una refiexió similar ve al cap quan s'escolta al Quartet Arcanto interpretar el Quartet de corda núm. 6 de Béla Bartók. El primer moviment comença amb un soliloqui dc viola; el segon, amb una melopea de violoncel; el tercer amb la presència dominant del primer violí, i en el quart, tols quatre instruments entonen un coral. Per què diem això? Doncs perquè (per més que sigui cro- D 30 270 nològicamenl impossible) aquest quartet sembla que sigui fet a mida dels Arcanto. Aquest grup de cambra està integrat per solistes excepcionals en cada faristol. La més reconeguda és probablementTabea Zimermann, una de les violes més impressionants que es puguin sentir: seguida per Jean-Guihen Queyras, un violoncel·lista tant a l'avantguarda de la música contemporània com a la primera linia de la interpretació històrica; Antje Weithaas ocupa el rol de primer violí, que combina amb destacades actuacions tant solistes com de Danses des de l'exili amb I'OBC TEMPORADA OBC. lvan Martln, piano. Dir. Josep Caballé-Domenech. Robert Gerhard: Danses de Don Quixot, Enric Palomar: Concert per a piano, Serguei Rakhmàninov: Danses simfòniques, op. 45. L'AUDITORI. 30 D'ABRIL DE 2011. per Jordi Alomar ovamen t un concert que partici pa en la programació Ro bert Gcrhard 20 I 1, que aquest any està ofctint interpretacions excepcionals del repertori cabdal del nostre compositor mort a l'exili. En aquesta ocasió I'OBC mostrà un programa vigorós dirigit per la batuta de Josep Cabal lé-Domenech. director barceloní que fa un temps està desenvolupant una brillant carrera internaciona l al capdavant de conjunts de primer rang. La ttia d'obres dc Rakhmàninov i Gerhard feta per a aquest concert no és gratuïta, tot i que a primera vista pugui semblar-ho. Ambdós N compositOrs compongueren aquestes suites cap a l'any 1940. imbuïts per un sentiment dc nostàlgia cap a la pàtria abandonada: Gerhard des del seu recent exili a Cambridge (que havia de durar fins a la eva mort el 1970) i Rakhmàninov des dels Estats Units. Ambdues partitures. a part dc la intenció de dansa present constantment, mostren una referència contínua a clements propis de la tradició musical del país d'origen dc cada compositor. Fou en les Danses dc Rakhmàninov on tant orquestra com director mostTaren sent ir-se més còmodes amb el tipus d'escriptura i expressió exigides -particular- IVAN MARTIN ment al vals central-. pròpies de la gran tradició orquestral romàntica. Això originà un marcat contrast entre les dues parts del concert. El Concert per a pia11o i orquestra d'Enric Pa loma r. obra d'encàrrec de I'OBC i estrenada en aquesta ocasió per l'cxccl·lent pianista Jvan Martín. fou una mostra dc virtuosisme exuberant tant del solista com de l'orques- tra. que acompliren la tasca satisfactòriament. El Concert mostrà un llenguatge eclèctic i accessible per a l'oient. ja que la rece rca del nexe comunicatiu és quelcom característic de la música del seu autor, sense rebutjar en cap moment una lectura original del plantejament formal de l'estructura concert. inserida en els models clàssics I®C 320 Festa pirotècnica per a una estrena TEMPORADA DE L'OSPA. Peter Sadlo, percussió. Dir.: Danail Rachev. Ravel, Ferran Cruixent, Mei, Txaikovski. AUDITORI PRfNCIPE FEUPE D'OVIEDO. 6 DE MAIG DE 2011 per Diana Díaz ' obra del compositor català FetTan Cruixent Focs d'artifici es va sentir per primera vegada a Espanya en dos concerts de la temporada de l'Orquestra Simfònica del Principat d'Astúries (OSPA) a Gijón i Oviedo. Focs d'artifici explora en les possibilitats de la percussió com a instrument solista. El seu original plantejament va fer que l'orquestra, que el mateix mes va celebrar el seu vintè aniversari, escollís l'obra de Cruixent entre el repertori proposat pel percussionista Peter Sadlo per participar en la temporada, com va explicar Ana Mateo, gerent de I'OSPA. Focs d'artifici és un concert L per a percussió i orquestra escrit el 2008, en la línia de la renovació de la literatura per a percussió del segle XX que impulsa el mateix Sadlo -destinatari de l'obra- com a solista en les seves interpretacions a Alemanya, Ja Xina i Astúries. La percussió, que forma part de la música des dels seus orígens, com a expressió rítmica i natural de l'ésser humà connecta amb el públic a través de tres moviments que descriuen la intel-ligència racional, emocional i irracional de l'home, i com aquestes es desenvolupen en l'entorn de la festivitat. L'obra s'inspira en la festa tradicional com a renex de la societat humana, a partir FERRAN CRUIXENT d'un element ritual típic. En Focs d'artifici, Cruixent rcinventa els procediments clàssics en una obra de sòlida estructura. que supera els límits del gènere. El moviment central. ''Font màgica··, va seduir amb les sonoritats prolongades de la percussió de metall, en una partitura vertebrada per tres notes. En els temps extrems. de caràcter explosiu, Sadlo va utilitzar, amb l'energia que el caracteritza, els instruments de fusta i membrana. Així. en ~Fanfara dc fusta". s'hi utilitzen procediments conrrapuntístics en una estructura laberíntica, i ''Correfocs" és una cursa obsessiva de solucions sorprenents, que conclou amb una coda exultant de caràcter cíclic. Cruixent es va mostrar satisfet amb el treball de l'OSPA, amb Danail Rachev al capdavant. un director d'un sentit simfònic nuid i natural. amb versions rigoroses i sensc exce ·sos. Així es va percebre a la Simfonia núm. 4 en Fa menor. op. 36 de Txaikovski. Musique de lab/es de Thierry de Mey. va acostar una altra lectura de la música per a percussió, i la refinada suite Ma mère /'Oye dc Ravel va completar un programa que. amb la unió de tradició i avantguarda. va marcar diferències. 31 271 El caçador caçat DER FRE/SCHfirz de Cari Maria von Weber. Llibret: Johann Friedrich Kind. lauri Vasar. Roll Haunstein. Petra-Maria Schnitzer. Ofèlia Sala. Albert Oohmen. Christopher Ventris. Matti Salminen. Manel Esteve. Maria Such. Marta Polo. Àngels Padró. MinA. Baek. Àlex BrendemOhl. Orquestra i Cor del Gran Teatre del liceu. Oir. escènica: Peter Konwitschny. Oir. musical: Michael Boder. LJCEU. 12 DE MAIG DE 2011. per Mercedes Con de Pons L RMC ):20 ' abscnciu del director d'escena Peter Konwitschny en Ics salutm:ion~ linub el diu dc la funció inaugural dd I rei~duït:: vu cvitm que eb 'iulcts i crits dc desuprovncio fo~sin superiors. A ixo o que, en realitat. Iu ins1pidu producció que el polemic reg¡.,tu ulcman) va lirmur per u l'Òpcr..t d'l lamburg fu més dc deu unys deixe la gran mujoriu dels assistent<: <tmb un regust estrany que voltava entre la indifcrcncia i Iu incomprensió. Dèiem. a propòsit dc l'estrena del Ptmiful dc Claus Guth. que Ics relccturcs modernes eren una an11a dc doble fullu , perquè o bé capgimvcn l'òpera fent-li perd re l'essència, o bé la feien renéixer umb més fo1·ça. En aquell cas. dèiem, la proposta ens semblava adient. En el cas del Freiscliiilz, Iu insubstancialitat plana en la proposta de Konwitschny. per sobre d'alguna troballa enginyosa a ni- vell escènic -sobretot al li na I del segon acte- i alguns llocs comuns en la seva trajectòria anística, com és el brindis al final de l'òpera que recordava tant un altre brindis en un Don Cario polèmic. Detalls. al capda\•all. que no agredien tampoc una obra, aquest Caçador furtiu, que no destaca. diguem. per tenir un argument shakespearià. I és que aquesta òpera. considerada per molts com la primera òpera romàntica alemanya, té en contra un llibret força nuix i una estructura dc singspiel que tampoc no ajuda en el discurs dramàtic. Per molt que el dimoni -el Samicl que ctida amb insistència Kaspar- parli en català. Malgrat això, la cura en la tria musical va pennetre gaudi r d'una vetl lada amenitzada, fins i tot, per alguna sorpresa provinent del públic. Com a punt dc partida. es coneixia la substitució dc Marc Al brecht pel mateix titular de PETRA-MARIA SCHNITZER, OFELIA SALA I MATTI SALMIN EN la formació orquestral del Liceu. Michacl Bodcr. Es va fer palesa una ductilitat cn el so dc conjunt. molt més homogeni que en anteriors ocasions i en la qual. naturalmen t, el dircctor hi té molt a di r. També es va copsar, novament, la irregular matèria primera del cor titular. amb unes veus masculines sanes i rutilants i unes veus femen ines gairebé desbocades. Una llàstima. En canvi, en l'àmbit solista . es posà de manifest la solvència en la solució dc canccl·lacions inesperades amb la contractació a última hora dc Christopher Vent ris en substitució dc Peter Seiffcrt. No es lamentà l'absència del segon, mentre que el primer oferí un Max vocalmcn t im peca ble. Magnífic i imponent el Kaspar d 'Albert Dohmen. arnb una veu dc quirats i una Tria sàvia CONCERTS SIMFÒNICS AL PALAU. Orquestra Simfònica del Vallès. Claudio Bohórquez, violoncel. Dir.: Rubén Gimeno. Elgar: Concert per a violoncel i orquestra. Schubert: Simfonia Inacabada. Cervelló: Anna Franck, un sfmbol (per a orquestra de corda). Sibelius: Finlàndia, poema simfònic. PALAU DE LA MÚSICA. 30 D'ABRIL DE 2011. per Lluís Trullén ' elecció dc Ics obres d 'un programa pot resultar fonamental per al funcionament d'un concert. I certament, aquest programa dc I'OSV va mostrar-nos la tria sàvia entre Ics obres per ofclir-nos pàgines d'estètiques musicals diverses però amb un nexe prou evident. La Sim- L 32 272 fonia Inacabada; Anna Fra!lek, Ul l símbol, i el poema simfònic Finlàndia tenen, per unes característiques basades en el dramatisme. en una força interior, un nexe d'unió més enllà de les èpoques de la seva producció. Tres obres d'un refinament indubtable. amb una OSV CLAUDIO BOHÓRQUEZ que sota la batuta dc Gimeno va extreure unes sonoritats de gnm elegància en el segon moviment dc la l11acabada de Schubert, va mantenir una gran tensió en la delicada pà- presència escènica i vocal implacable. En canvi. Petra-Ma· ria Schnitzcr acusà el pes i la potència d 'una veu difícil de domar_ Destacà la bona aportació de Manel Esteve en el breu però visible rol de Kilian. mentre q ue Ofèlia Sala fou una deliciosa Annchen, tant en el cant com en les intervencions parlades. I va ser tant així que fins i tot despe1ià l'entusiasme d' un espontani espectador que no du btà a aixecar-se nombroses vegades per dkigir-se a l'escena. per a estupefa cció d 'alguns. Era Matti Salminen qui, en el breu rol d'eremita i com a deus ex machina, intervi ngué al fina l dc la representació per posar ordre i harmonitzar l'acció fi nal. Una grandíssima lliçó dc com saber envellir i guanyarse l'admiració i l'estima del públic. gina de Cervelló Anna r"rwu:k. un símbol i. malgrat pecar d'un excés de sonoritat en els metalls, en Finlà11dia va omplir de majestuositat una versió plena dc temperament i apassionament. Un bon treball orquestral que a la primera part va tenir com a protagonista Claudio Bohórquez, solista per al Concert per a violoncel d' Eigar, una dc les pàgines més emblemàtiques del repertori. Una ve1-sió marcada per una gran volada romàntica, de sonorit.ats en alguns moments no excessives però de timbres acurats i suggeren ts i d'una riquesa interpretativa que exp lica la trajectòria d'aquest jove solista que tindrà una carrera per endavant marcada pels èxits. STEVE REICH Pioner de la mús ica mi nim a ist a S tevc Reich ( ova York, 3 d'octubre de 1936) és considerat un dels parcs del minimalisme, tècn ica musical que es ca racteritza per redu ir a l'essència el discurs musical - mitjançant la repetició de frases musica l breus, amb variacions rítmiques que es produeixen en un període llarg de temps-l'ús d'un pols constant, la recurrència en l'ús de moviments lents i l'èmfasi en l' harmonia tonal. Reich, al costat d'un grup de compositors nordamericans formats per John Cage, La Monte Young, Terry Riley i Philip Glass. van influir profundament en la música contemporània americana i. fins i tot, en l'àmbit de la música electrònica d'ençà de l'audició de la ptimera obra considerada minimalista: In C de Terry Riley, escrita l'any 1964. La fina barrera que separa avui dia Ja música contemporània de cert tipus dc música -dita- experimental com la que acull el Sónar (Festival Internacional de Música Avançada i Art Multimèdia) és la clau per entend re la particular coincidència que, enguany, fa que un nom tan consagrat -en el tancat cercle de la música contemporània- com és el d'Steve Reich presenti la seva música al concert inaugural del Sónar, i que ho faci, a més, acompanyat del grup instrumental BC 216 i en un espai com és el de l'Auditori dc Barcelona. Però és que, a més, aprofitant la presència del compositor a Barcelona, I'ESMUC ha programat una classe magistra l amb Steve Reich prevista per al IS de juny i organitzada pel Departament de Teoria, Composició i Direcció. El dossier que proposem amb motiu d'aquest esdeveniment. que d'una manera pluridisciplinar intTodueix el lector en el personal món creatiu d'Steve Reich. ens convida a la reflexió sobre com un compo itor de l'àmbit de la música contemporània -un adjectiu de connotacions poc afortunades als nostres dies- pot ferse un lloc en un festival de culte de la música experimental. Aquesta circumstància suggereix una doble reflexió. D'una banda, el fet que el concepte 'ócxperimental" associat a l'art té molta més predicació que no pas el tetme, poc concret i. fins i tot, buit de contingut, de ··contemporani''. De l'altra. que parlar d'experimentació. en els termes en què ho fa Stcve Reich, no suposa trencar amb la h·adició sinó aliar-s'hi per a fer-ne una revisió i reformulació. De la mateixa manera que Bach o Stravinsk) -dos referents de la producció de música nova en el seu temps molt apreciats per Reich- van aixecar suspicàcies en vida per després assentar-se en la història de la música. potser arribarà un dia en què aquesta música experimental/con temporània que sembla. encara, ser reducte d'un grup limitat de seguidors. passi a formar part de la història de la música. O potser aquest moment. si hi jutgem a partir d'esdeveniments com el que justifica aquest dossier. ja està arribant. ~e 320 33 27J e ve Fent el temps tangible Per' a aquesl 16 de juny està previst el que serà, sens du ble, tm dels esdevenjm en ls musica ls de l'any a Barcelona. Steve .Reich en persona, jun Lamenl amb l'ensemble BCN216 i els Si ncrgy Singe rs oferiran al públic del Sónar ducs obres cabdals en la seva prod ucció: Music.for 18 musicians (1976) i Se:xtet (1984). I per JORDI ALOMAR es col·laboracions entre diverses entitats culturals a Barcelona estan oferint cada vegada amb més regularitat una oferta cultural que reOecteix la hibridació dc generes i la dissolució de compartiments estancs en què tradicionalment s'havien programat les propostes artístiques. Tant L'Auditori -amb les propostes conjuntes amb EMC Barcelona o el Sónar-, com el conjunt instrumental BC 216 -participant també al Primavera Sound- estan actualitzant el mapa dels circuits musicals de la ciutat per fer-los permeables als interessos i les inquietuds d'unH societat canviant. N'haurien de prendre model altres entita ts programadores i continuar apostan t per projectes conjunts, a hores d'ara l'única manera de configurar un panorama fèrtil que permeti situar el nostre país en un verita· ble enclavament d'avançada. Si bé el públic assidu del festival assistirà al concert disposat a viure un cop més una experiència sònica cxtraordinaria - recordem que. l'any 2000, Karlheinz Stockhausen participà també al festival presentant l-lymnen al Teatre Tívoli-, per a tot aquell que sigui neòfit l'experiència amb Reich tindrà quelcom d'immersió en un oceà familiar i desconegut alhora que no deixarà indiferent. Music for 18 musicians és. juntament amb Drumming, l'obra que consolidà Reich com a paradigma de l'alternativa nord-americana a les provatures postserialistes europees i dels entorns universitaris més conservadors als Estats Units. Dc fet, 1976 és un an} clau per a la definició de tendències musicals postmodemes: Pierre Boulez és a punt de cloure el seu periple de set anys al capdavant de l'Orquestra Simfònica dc Nova York - un període durament criticat pel públic per les línies dc programació seguides-, al mateix temps que a l'altra riba de l'Atlàntic, amb Ccorges Pompidou s'ultimen els deta lls per a la inauguració l'any següent a París de I'IRCAM (l"lnstitut dc Recerca i Coordinació Acústica/Música), nucli des d'aleshores d'u· na concepció de l'avantguarda musical fonamentada en el cientifisme i la hiperespecialització tècnica, així com L ~e ).20 34 274 en la subvenció total des de l'Estat (de fet. sublimant l'aïllament dc l'auditori tradicional i la torre de vori del compositor: la pràctica totalitat de dependèncie d'aquest centre són subterrànies i d'accés restringit). Tot i que en aquest centre es localitza el nucli de recerca del que havia d 'esdevenir l'escola espectral -que. basant-se en l'estructura de la sèric harmònica. atorga a la forma musical una organicitat nuída-, que es pot situar estèticament dins la creixent preocupació per la viabilitat de la comunicació entre els diver os agents que participen en el fet musical, són obres com Einstein on the Beaclt de Philip Glass. de Staat de Louis An· driesscn, la Simfonia número 3 del recentment desaparegut Henryk Córecki o Fratres d'Arvo Part -totes del mateix any que l'obra de Reich- les que mantenen com a tret comú i distintiu vers la tradició experimental immediatament anterior, la reconciliació amb l'oient per mitjà de la confecció d'un llenguatge que recupera elements que han bastit la tradició. En el cas de nombrosos compositors de l'àrea dïnOuència soviètica. la dimensió cultural i religiosa del fet mu· sical és el que es vol restablir; mentre que als Estats Units (i, per contagi, a l Regne Unit i Holanda) la creació musical a partir de la repetició d'unitats minjmes serà un dels corrents dominants. ot i que John Cage ja havia utiJjtzat la repetició com una via compositiva per a l'enderrocament dels pi· lars de la música clàssica occidental (atacant tot el que la música pogués tenir de vehicle per a la memòria i l'emoció, o dit més agosaradament tot el que cap so pogués tenir de música), Reich se'n distancia pel fet que no pretén cap ruptura amb els elements de la tradició, sinó una reconciliació (experimental) amb aquests per convertir-los en generadors d'obres que siguin processos per se. Cage, igual que pràcticament tots els autors des del Renaixement, empra processos de composició invisibles a l'escolta, si ens és pennès l'oxímoron. I de fet, la complexitat latent en l'escolta del serialisme total aleshores vigent és la mate· rialització d'una distància insalvable entre processos compositius i intel·ligibilitat de la realitat sonora. En Music for 18 musicians no trobarem el re- T Reich no pretén cap ruptura amb els elements de la tradició, sinó una reconciliació (experimental) amb aquests. STEVE REICH Al SEU ESTUDI (1971) sultat d'un procés premeditat i invisible, sinó un teixit sonor q ue és en si mateix un procés que pot ser resseguit constantment per l'oient. lla perpetuació del procés fa que aquest deixi de ser un procediment al servei de la forma per erigirse en forma. És a dir. si en una sonata trobem fragments la funció dels quals és conduir-nos cap a un punt determinat de l'estructura de rellevància significativa -com la reexposició del tema principal- . amb Reich no trobarem aquesta submissió a jerarquies formals. Més endavant reprendrem aquesta qüestió. eich no formula un plantejament de tipus revi11al neotonal com estan fent molts autors des dels anys vuitanta, sinó que elabora un llenguatge propi a partir de l'abstracció de trets propis de cultures musicals distintes. El més evident de tots és l'exhibició evident de la pulsació. deslligada dc cap ordenació mètrica prefixada. No hi ha distinció entre ictus. i serà l'articulació i cmbastament de diferents patrons ríhnics superposats a aquesta pulsació nua el que configurarà un joc - pe1111anent i canviant alhora- a partir del qual es posa en marxa el procés musical. Això ja ho trobem a In C de Tcrry Riley, obra precursora en molts aspectes del llenguatge adoptat per Reich durant els setanta. Reich configura minúscules melodies a partir de procecliments rítmics primitius i presents en diverses cultures musicals com la imitació tipus hoquetus. cànon i l'addició o sostracció de notes d'una mateixa cèl·lula rítmica. Per a aquest resultat fou essencial l'etapa d'aprenentatge d'estructures rítmiques pròpies de l'Àfrica subsahariana: fascinat per la lectu ra d'Studies in African Music d'A.M. lones, Reich viatjà a Ghana per treballar de primera mà amb Gideon Alorworye. tamborer de la tribu dels Ewe. Fruit d'aquesta estada sorgí Drumming el 1971, a partir del qual el que podem anomenar polifonia de tempi serà un tret característic de la producció de l'autor. El mateix 1976 i amb la innuència de Ics recents publicacions sobre la teoria dels models de polifonies centreafricanes de tradició oral de l'etnomusicòleg Simha Aram, Gyorgy Ligeti compongué Selbsportrait mit Reich wtd Riley (und Chopin ist auch dabei) per a dos pianos, obra que confirma el fet que som davant un moment en la història de la música en què la indagació sobre els vincles entre creació i recepció -o nivell poiè- R tic i cstèsic- és clau per entendre els desenvolupaments artístics ulteriors. En tot cas, l'interès de Reich pels processos ríhnics imitatius ve de lluny. Les seves primeres obres originals són el resultat d'una experimentació tipus fluxus en què la tecnologia de la reproducció electromecànica esdevé essencial. Es tracta d'obres en què aplica el principi de phasing. consistent en la superposició d'un mateix loop o bucle a velocitats infinitesimalrnent distintes de manera que el que comença com un uníson a poc a poc es va convertint en un procés d'eco i cànon en alteració contínua, tot comportant una morfologia rítmica cada vegada més complexa fins que finalment -un cop acabat el cicle de desfasament- s'incorpora novament en l'uníson inicial. Les primeres provatures d'aquest fenomen foren a partir d'enregistraments de la veu (com l/ 's gonna roin. de 1965). i aplicant-ho posteriorment a instruments convencionals. ja sigui enfrontant un instrument a la gravació de si mateix o bé fent-ho amb dos instrumentistes i11terpretant el mateix patró a velocitats lleument diferents. No cal dir que aconsegu ir una in terpretació reeixida és tot un repte de control i resistència per al músic. En parau les del mateix compositor: "Aquesta música no és l'expressió de l'estat mental momentani dels intèrprets quan toquen. Més aviat, aquest queda determinat en gran mesura per la música composta que avança canviant/en/ame nt. Renunciant voluntàriament a la llibertat de fer el que momentàniamen t ens passa pel cap. com a resultat quedem lliures de tot el que momentàniamen t ens passa pel cap. Els límits externs que es fan sen•ir aquí, doncs. no tenen res a veure amb els controls polítics totalitaris imposats des de fora (... ) ·· quest abandonament controlat a l'obra com a procés i no com a vehicle a través del qual teixir una història és el que en provoca la percepció com quelcom ritual, imbuint el trànsit, atès que és una música de gran fisicitat (la corporeïtat ha estat històricament negligida per la tradició clàssica. i reivindicada des del segle XX pel jazz i el rock). Això justificaria la seva inclusió en el Sónar, en el qual els assistents volen poder ballar tot el que escoltin. La forma musical no és, doncs, el resultat de diferents processos. sinó el procés per se. eliminant-hi les jerarquies estructurals. La música de la tradició clàssica europea ha estat fonamentada en un discurs lineal, en el qual tot és conseqüència de l'anterior: de fet. l'experiència i la interpretació de la realitat tendeix a ser analítica. tot raonant esdeveniments a partir de causes i conseqüències, adreçant-se cap a fites i objectius: d'aquí l'angoixa pel progrés inherent a la nostra societat. Hi ha a ltres cultures, però. en què la percepció de la realitat i la seva representació no són lineals. Mantenint actituds vitals fora d'aquesta causalitat. moltes cultures -agrupades amb el concepte naïf d'orientals- estan dominades per una concepció cíclica. holística de fets dins una noció del temps com a entitat i no pas com a successió. És el cas de la cultura balinesa, la manifestació musical de la qual (el gamelan) manté una clara correspondència amb la seva ordenació en cicles oberts del calendari pel qual es regeix, a part dc ser un element clau de participació i identitat social. Reich, igual que molts compositors del segle passat, s'encomana d'una fascinació vers l'oriental com a alternativa a l'occidental -al mateix temps que els Beatles, John McLaughlin. Giacinto Scelsi o john Cage. A partir de l'expansió en el temps d'un sol procés, doncs, els límits habituals en què s'encabeix un discurs musical deixen de tenir vigència -l'orientació dc l'escolta es modiJica: l'oient deixa d'esperarel que ha de venir per començar a escoltar. D'a- A ~e 320 35 275 WO,.GE 8DtCM.4NN qui. done!.. que la immcrsio en els més dc cinquanta minuts dc \lu!>ic for 18 musicians creï una il·lusió d'eternitat. d'extasi congelat i en moviment perpetu: una concepció vertical del temps que permet viure'! com un espai tangible i habitable. És una música en què no té cap sentit la distinció en tre fons i forma, entre principi i final. El sistema tonal del llenguatge musical tradicional és, per definició, un motor que catapulta el discurs cap a punts dc tensió o relaxació. 1:.1 total d'altures està ordenat de tal manera que tot gira a l'entorn d'un focus d'equilibri (la tònica), i establint diferents relacions jeràrquiques respecte d'aquesta nota. La música de Reich no és tonal en el sentit d'emprar tensions harmòniques que necessiten una resolució immediata, sinó en el fet d'emprar les mateixes altures (és a dir, amb un temperament igual i amb una ordenació modal) dissolent-hi ~n gran mesura- les polaritats. En el llenguatge harmònic que utilitza. podem veure-hi una clara influència del jazz: els acords reuneixen un tal agregat d'altures que la seva funcionalitat tonal es relaxa completament, tot creant, doncs, una harmonia flotant que reforça la dimensió vertical del rihne. De fet, Reich reconeix una gran innuència de Colt ranc i Kenny Clarke en aquest aspecte. uan hom escolta Music for 78 musicians es té la impressió que sempre s'està en un mateix acord, de fet tota l'obra està constituïda sobre onze acords o agregats sonors la diferència entre els quals és gairebé mínima. Les seccions inicial i final de l'obra -anomenades pulses- exposen la seqüència d'acords íntegra, mentre que cada una de les onze seccions centrals (encadenades sempre en la interpretació) efectua una lectura de tipus prisma dc cadascun dels acords, expandint-los de vegades durant més dc sis minuts. Aquest procediment està completament arrelat en la tradició de les clàusules dels organa de Pcrotin del segle Xli. en què cada nota del can tus firmu!> es dilata temporalment per sostenir un embelliment polifònic harmònicament estàtic. i creant veLitables vitralls sonors. Reich deixa observar amb un calidoscopi cadascun dels seus acords, en una textura embastada i tímbricament homogènia en la qual no hi ha diferència entre veus i instruments, i en la qual el ritme dc la respiració és el que donarà forma als canvis dc color. Tradicionalment, s'ha encasellat Reich com a compositor minimalista, manllevant el te1me del món de les arts plàstiques. De fet, la llavor a partir de la qual configura els seus plantejaments sí que és mínima, com hem pogut veure, però el resulta t fina l no és en absolu t mínim sinó que abasta una fondària i dimensions considerables i que té poc de "música repetitiva", com malauradament massa sovint és anomenada i menyspreada. Després dc l'obra de 1976, Reich comença una nova etapa en la qual. associat amb la videoartista Beryl Korot, in- Q 36 276 tegra progres ivament plantejaments de tipus nan·atiu en la seva música. o es tracta, però. d'un tractament discursiu. sinó més aviat d'un plantejament documental a partir del qual poder fer crítica social o històrica. Aquest fenomen va lligat a l'ampliació de mitjans: interacció amb elements multimèdia amb l'objectiu de dissoldre completament els espais de representació tradicionals dels gèneres clàssics, com en el cas p81·adigmàtic de l'òpera digital Three Tales (2002). Tot i que aquest tomb vers la representació ha comportat en certa manera un alleugeriment de les tècniques compositives impactants emprades durant els setanta. la bona acoll ida del públic ha esta t més que manifes ta: tant Differellt Trai11s ( 1988). per a quartet i cinta -basada en la comparació entre els recorreguts amb tren que el compositor efectuava dc nen a través dels Estats Units i els trens que al mateix moment portaven milions dc jueus a l'Holocaust- i que fou guardonada amb un Grammy. com l'òpera multimèdia The Ca11e (1994), basada en el mite d'Abraham, han estat veritables fenòmens socials, especialment als Estats Units. Sextet, obra amb la qual es clourà el concert. presenta una plantilla de quatre percussionistes i dos teclistes, interpretant aquests últims tant pianos com sintetitzadors. El joc d'aquesta peça es basa en l'exploració de les limitacions de ressonància dels instruments de percussió emprats, així com en l'ambigüitat rítmica dels patrons que configuren el procés global que, imbuït en una clara influència de Béla Bartók, té forma d'arc. R ecentment. amb l'obra Double Sextet de 2008. Steve Reich obtingué el Premi Pulitzer. Aquesta obra està escrita per a dos grups d'idèntica composició instrumental, i es pot interpretar tant amb dos g¡ups com amb un dc sol acompanyat d'una cinta on hi hagi enregistrada -pels mateixos intèrprets- la part doble. En certa manera, el fet de recuperar un f01mat en què la interpretació s'efectua contra un enregistrament del mateix intèrpret és tornar als orígens del plantejament de la tècnica de phasing. tot creant en l'actualitat la possibilitat d'un contrapunt tímbric de múltiples xa rxes a partir d'uns mateixos instruments. La producció d'Steve Reich, doncs, ja en plena maduresa, és tol un procés en ella mateixa. Benvingut Mr. Reich, Barcelona l'espera amb els braços oberts. Percebre l'imperceptible Steve Reich i el procés gradual "Jthink all music comesfrom a time and a place. (.. .fi comefrom, you know, New York and lh e /!Jfesl Coast, in the 1960s and '70s. And the composers that we linow and love, I 0 , ~ \...' I hink, give honest expression to that." ~ ~er .,.~ (\ ...-._.._,_ "'P SERAFÍN ALVAR_E_z _ questes puraulcs cl'Stcve Reich, extretes d'una entrcvistú publicada al lloc web del Sónar. si bé no són gens reveladores o inesperades. plantegen la problemàtica qüest ió. potser menys ingènua del que sembla. dc com una figura destacada d'un context definit com és la gestació del minimalisme musical als Estats Units a la fi dels anys seixanta és el protagonista (l'acompanyen BC 2 16 i Syncrgy Vocals) del concert inaugural de la pre ent edició 20 I I del Sónar. conegut amb el subtítol de Festival Internacional de Música Avançada i Art Multimèdia. La mateixa pàgina ens ofereix una re posta: el reconeixement oficial dc la seva importància com a puntal de la música contcmporimia, triplement acreditada. En primer lloc a través dc l'elogi que el conegut crític musical nord-americà Alcx Ross fa del compositor. tot exaltant la bellesa de patrons musicals propers a Ics composicions dc Reich que podem escolta r en la nostra vida quotidiana . En segon lloc. Polar Music Prizc 2007. En tercer. Pu li tzer Prize 20 10. Si bé no hi ha cap dubte que la procedència d'un marc (histò ric, geogràfi c. musica l. etc.) determinat no impedeix que una proposta musical interessi en un altre de diferent. el marcat ca ràcter dc consolidació d'Stevc Reich. gràcies al reconeixement per una part de la crítica d'aquesta triple resposta. no fa sinó alimentar la qüestió q ue ens plantejàvem a l'inici. La presència dc Reich en el Sónar 20 11 ¿és per raó d'una pertinença real a l'activitat musical internacional actual o que està per arribar o bé és una aposta sobre segur? o és el meu propòsit manifestar aquí una valoració personal sobre la congruència actual o no del que ha estat una dc les figures destacades dc la música minimalista nord-americana. sinó més aviat establir a continuació un marc possible des del qual afrontar la problemàtica plantejada inicialment. Per a aquest propòsit partirem dels orígens i procediments dc la música de Reich i els seus col·legucs contemporanis, descrits a grans trets. per intentar. tot seguit. facilitar a llector alguns d'aquests aspectes en l'actualitat i posar-los en relació tant amb una part dc la música que es produeix avu i com amb l'evolució i el desenvolupament d'aquesta du rant els últims 40 anys. A ta ll dc contextualització introductòria, podríem destacar dos elements a partir dels quals situem la procedència dc la música d'Steve Reich: Ics seves inOuències musicals i les inquietuds dc l'escena musical i artísti- A RMC )20 STEVE REICH EN UN ASSAIG (1976) ca novaiorquesa de final de la dècada dels seixanta. Segons les seves pròpies afirmacions. no li van interessar tant "els fal'orits de la classe mitjana" (Beethoven. Schubert, Wagner i alt res) com els nous sons produïts per detenninats compositors. com Stravinsky o Bach. alguns dels seus contemporanis i altres músiques pròpies del segle'<' com el jazz o l'electrònica. entre els quals podríem destacar els noms de Terry Riley, Philip Glass. John Coltrane, Charlie Parker o Miles Davis. així com el seu ingrés al San Francisco Tape Music Center. A més d'aquestes inOuències. és important assenyalar la seva immersió en músiques no occidentals, principa lment en la percussió polirítmica africana i en el gamelan balinès. Si bé en aquesta recerca no va descobrir procediments que li resultessin especialment nous. ja que estaven estretament relacionats amb els que ja havia estat A Steve Reich no li van interessar tant "els favorits de la classe mitjana" com els nous sons produïts per compositors com Stravinsky o Bach. 31 277 emprant, aquesta immersió sí que li resultà útil per reforçarnc alguns. ot i que en un primer moment Reich no va interessar especialment en l'àmbit musical de l'època, les seves peces van ser ben rebudes pels artistes minimalistes, els treballs dels quals eren conceptualment molt similars a Ics . cvcs composicions: la repetició d'elements amb una variació gradual. el rebuig de la subjectivitat de l'artista dipositada en l'obra, la resistència al simbolisme, l'economia de recursos... I és precisament en aquestes relacions que més endavant s'encunyà en la música el terme ''minimalista" per designar determinades propostes que estaven desenvolupant paral·lelamcnt diversos compositors. No obstant això, m'agradaria focalitzar la relació del treball de Reich amb unes determinades maneres de fer en art immediatament posteriors al minimalisme que, impulsades pels mateixos artistes, qüestionaven determinats aspectes d'aquest i que han estat etiquetades amb el nom d'"art processual". A aquests artistes van deixar d'interessar-los les formes geometriques i els materials i volums rígids i van començar a experimentar amb materials i formes més mal·leables entreballs que els permetien. seguint la "lògica dels materials" proposada per· Richard Serra, la intervenció d'altres factors aliens a la decisió prèvia de l'artista, com podien ser la gravetat, la naturalesa, el temps, etc. És a dir, treballs en què la configuració finul no estava determinada prèviament. sinó que es construïa a posteriori i fent visible el mateix procés creatiu de la seva (auto)producció. Antiforma, Earth Art. Body Art. performance, i altres pràctiques que s'anaven succeint a un ritme vertiginós reOectien les inquietuds artístiques del moment plantejant qüestions d'una rellevància especial en l'art. com, entre d'altres, les referents a la intencionalitat de l'artista i la dcsmaterialització de l'obra, bo i oferint respostes diverses que fugirien dels objectius d'aquest article enumerar i ana litzar, però que estableixen també una dialèctico rellevant amb la pràctica artística contemporània. "Anti- lllusion: Proced ures/Ma teria ls", una exposició al Whitney Museum of American Art el 1969, recollia els treballs d'alguns artistes que posterio1ment han estat estudiats com a mcmbr·es del moviment Antiforma. Hi van participar, per esmentar-nc només alguns dels més representatius. Cari Andrc, Eva llcsse, Robert Monis. Bruce Nauman. Richard Serra, Michael Snow o el mateix Steve Reich. Aquesta exposició no només mostrava algunes de les activitats artístiques del moment i en certa manera constatava el grup com a moviment, sinó que també reflectia la ràpida absorció d'aquestes noves pràctiques per les institucions artístiques. Stcve Reich va presentar en aquesta mostra Pendulum Music. en la qual cadascun dels intèrprets (en aquesta ocasió Brucc Nauman, Richard Serra, Michael Snow i James Tenney) subjecta un micròfon que penja d'un altaveu. Aquests micròfons són deixats anar alhora, i així descriuen un moviment de pèndol sobre els altaveus, tot produint-se feedback entre si; un feedback que sona a intervals cada vegada més ràpids, atès que l'arc descrit pels micròfons és cada vegada menor, fïn s que l'acoblamen t és continu , moment en què la peça finalitza. Pendulum Music, malgrat el format 1 poc convencional -el mateix Reich la va descriure com "una peça totalment rara"- és interessant per diversos motius. Així. s'hi veuen reflectits, d'una T RMC 320 38 278 banda, molts dels procediments comuns en el seu treball. com la repetició d'una estructura senzilla amb petites variacions en augment gradual, la seva desincronització i sincronització progressiva, etc.. i d'altra banda els elements que s'aproximen més a inquietuds pròpiament artístiques. com les seves qualitats escultòriques. l'interès en les propietats fí. siques del so, l'absència d'intèrprets en un sentit estricte. d'un text musical previ o fins i tol d'instruments tradicionals. Pendul11m Music també il·lustra de forma paradigmàtica una afinnació dc Reich en relació amb la idea de procés en el seu treball, segons la qual una vegada aquest s'ha iniciat es desenvolupa per si mateix, aspecte que rn ·agradaria remarcar per la seva est reta relació amb les idees de procés i autoproducció en la pràctica artística ja esmentades anteriorment. "f.n el que estic interessat és en un procés composicional i e11 una música que són una i la mateixa cosa · . escriu Reich en Music as tl Gradual Process, en què articula el seu interès en un procés perceptible, no corn a part de la composició però ocult en l'escolta, sinó com un procés que està totalment present en la peça final, que es desenvolupa de forma "extremadament gradual", de fom1a que és el mateix procés el que va construint l'obra a mesura s'interpreta. Tot i que, com diem. el procés perceptible és un element d'importància cabdal, cal assenyalar que en el prefaci de Writings 011 Music Reich afirma que Music as a Gradual Process. escrit el 1968, és una descripció dels seus interessos fins llavors. De fet, Music for I 8 musicians, una de les dues peces que podrem escoltar al Sónar i que marca una important transició entre dues etapes de la seva carrera compositiva, és en certa manera una renúncia a la seva anterior convicció pels processos perceptibles. Tot i això. considero que aquest interès particular en el procés és un dels elements més especialment rellevants al llarg de tota la seva carrera, no únicament en les seves pròpies composicions, sinó també en la inOuència d'aquestes sobre altres músics i els interessos que han despertat en la teoria no exclusivament musical. A questa importància del procés, del procés gradual i del pt·océs perceptible. ha interes.sat especialment el filòsof francès GUles Deleuze, per a qui aquests processos són mediadors intermedis en canvi continu, tot generant-se a si mateixos a cada moment, els quals produeixen la multiplicitat i són on se situen les intensitats singulars. Un procés que, en el cas d'Steve Reich. es fa visible la majoria dc les ocasions mitjançant la utilització de procediments que permeten introduir petites variacions entre patrons repetits: "La diferència es troba entre dues repeticions''. Evidentment la repetició en absolut és un element nou, però aquí pren una major importància i és utilitzada en un sentit diferent de com ho fa la música tradicional, no de forma narrativa ni estructural, sinó com a part configuradora del mateix procés de generació tant dels sons particulars com de la forma general de la peça completa. Una repetició descentralitzada i no dialèctica ni estàtica. Una repetició del mateix com alguna cosa diferent. , Diversos procediments, inquietuds i idees descrites ante1iorment han estat essencials en el desenvolupament i l'evolució de la música contemporània, , des de la qual nombrosos compositors han vist en Steve Reich un alliberament del dogma, i també en altres músiques més populars com l'electrònica. el jazz, el pop, l'ambient o el hip-hop. "En el que estic interessat és en unproces .composicional . en una musica que són una i la mateixa cosa". RMC )20 Atès que en aquesta ocasió escrivim amb motiu del festí· val Sónar, caldria parar especial atenció a Ja influència dc Reich en l'escena electrònica. en la qual els seus procediments desenvolupats han estat detenninants. Influència que s'evidencia, entre d'altres. en l'àlbum Reich Remixed editat el 1999, en el qual artistes com ara DJ Spooky o Coldcut han remixat el seu treball. A més dels interessos que Steve Reich hagi pogut despertar en aquests músics. com s'ha descrit al llarg d'aquest text, probablement un factor important de la relació amb Reich és l'ús que ha fet de la tecnologia, en saber-la adaptar i utilitzar en el seu treball sense objeccions -encara que molt conscient de quina tecnologia li interessa i quina no- a utilitzar gravadores, samplcrs, teclats, vídeo. etc.. tant en el procés de producció de l'obra com en la interpretació. "No necessito divuit violins, en necessito un, amplificat", alïrma Reich; per tant, és aquesta tecnologia la que propicia l'origen de diversos dels procediments que ha desenvolupat, com ph ase shifling o augmentation, i també la que. en part, li ha petmès mantenir actualitzat el seu treball. Procediments molt similars als utilitzats per Reich i un marcat èmfasi en fa idea dc procés és el que veiem, sens dubte. en DJ Spooky o en una part del treball de Brian Eno, els quals han reconegut explícitament la influència. Una relació també interessant podria ser l'existent amb un músic també present en aquesta edició del festival barceloní i novament en un espai diferent al propi del festival: Afva oto (en aquesta ocasió en col·laboració amb Ryuchi Sakamoto, mostrant, una altra vegada i utilitzant Ics pròpies paraules de fa promoció del festival, "la interacció entre l'electrònica i l'acústica") al Teatre Grec amb motiu del festival del mateix nom. 1\lva Noto. alter ego musical de l'a rtista plàstic Carsten Nieofai (una altra vegada fes relacions aquí entre arts plàstiques i música són estretes i els mateixos conceptes són treballats per ambdues vies) és. sens dubte, un im portant pum de referència per a fa música electrònica actual. La seva exploració de fa naturalesa material i espacia l del so guiada per principis matemàtics, geomètrics, fenòmens físics ... posseeix estrets vincles amb la producció d'Steve Reich. f d'una manera similar a com anteriorment obviàvem la relació amb l'art minimalista per passar a establir una altra amb l'art processual. aquí també podríem saltar-nos el vincle fàci l traçat a través d'aquelles característiques pròpies del minima lisme per observar com Afva Noto també se sent interessat per fer audible el procés dc generació de la seva música. Mitjançant l'ús de loops com a principi dc repetició i diferència, utilitzant fes irregu laritats produïdes entre repetits intervals de so com a patrons creatius que suposen un dels clements principals i constants del seu treball: el funcionament de Ics estructures en loop i fa generació de nous patrons amb imperfeccions que posteriorment són integrats i acumulats en loops nous produint un temps elàstic en constant dilatació i contracció. Un loop nou amb ínfimes diferències respecte de l'anterior que, en contra de l'aparença d'un so escrupolosament impecable, són els que originen uns temes que parteixen d'un marge d'error o lliscament que és precisament el que genera el punt d'innexió en el seu treball: mínimes variacions progressives i friccions en processos autogenerats i autoreproduïts. Aquesta és una descripció que podríem extrapolar també al treball de Reich. En definitiva, música com a procés gradual. 39 279 iSiifjl(i!r,l RETRAT El passal mes dc març, un dels grans noms dc la direcció dels nostres temps va tornar a ser a l no lre pafs per pos ar-se a l capdavant de l'Orques tra de Cadaqués -de la qu al és principal director convidat- i, per primera vegada, de l'Orfeó Català. Uocasió, per tant, r('unia diversos lilulars que eJ director britànic comenta, runb la displicència pròpia de qui eslà avesa l a satisfer l'interès dels periodis tes, en aquesta en trevis ta. Una conversa més, per als annals del demà, amb una parl dc la hislòria de la música. Neville • rr1 En direcció a la història RMC I per ALBERT TORRENS )20 40 280 - Vostè és, avui dia, un dels directors més fam osos del món. Com ho viu, nixò? - M'hi he acostumat. En un cert sentit. és difícil, perquè sé que, quan vaig a determinat s països del món, només m'han sentit en disc de vinil. I això fa que cm preocupi per si l'acústica del lloc on he d'actuar serà prou bona. perquè el públic té al cap i a l'orella el so d'un enregistrament fet en Ics condicions ideals. I això és un repte. D'altra banda, comptar amb aquesta immensa quantitat dc discos és fruit de la sort que he tingut dc viure una època màgica de la indústria discogràfica. Durant quaranta anys, vaig fer entre vint i trenta discos cada any, que després eren com targetes de visita: anava arreu del món i tothom ja sabia. per endavant. el que feia. -Suposo que la majoria d'aquests enregistraments els va fer amb l' Academy of Saint Martin in the Fields ... - La majoria. sí, però amb totes les orquestres amb què he treballat més intensament - Los Angeles, Minneapolis. Stuttgart. Staatsk11pelle de Dresden i, és cl¡u·, Cadaqués- també hi he fet discos, perquè suposo que els agrada quedar-se algun record del període en què les he dirigit. -Amb tot, els enregistraments no eren el principal objectiu de l' Academy quan vostè la va formar, oi? -En absolut. De fet. ens va SOI'prendre molt que ens demanessin que féssim concerts, perquè nosaltres tocàvem junts simplement per plaer. l lot va anar molt de pressa: en un dels nostres primers concerts -crec que en el primer que vam fer-, ja va sortir algú del públic que va dir que tenia una companyia discogràfica i si ens importaria enregistrar per a ell. Va ser incre'tblc que tinguéssim tanta bona sort. - Vostè va començar la seva carrera com a intèrpret de violí, entre d'altres, a l' Orquestra Simfònica de Lond res, però aviat va fer el salt a Ja direcció. Es tracta d' un pas natural? Creu que hi ha gaires intèrprets que senti n aquesta necessitat? -Crec que molts joves músics que avui dia toquen en orquestres -encara que només sigui un dc cada setanta o vuitanta, ja n'hi ha prou-, de sobte noten que voldrien tenir una responsabilitat més gran i més individual sobre la música i no ser-ne només una part prou peti ta com perquè no arribi a importar el fet que puguis tocar ma lament. -L'Orquestra de Cadaqués, precisament, acaba de nomenar director titular el seu solista de nauta, Jaime Martín, a proposta seva ... -En aquest cas vaig poder veure de seguida que jaime Martín té una personalitat extraordinària. Té una bona re- lació amb els músics, entén el que és seure en una orquestra i les Jiustracions que pot suposar tocar de mala gana. De manera que, musicalment, no hi ha hagut mai cap dubte sobre ell. Sempre ha estal un músic immensament dotat, i he pogut veure de seguida que, de tots els bons músics de l'orquestra, ell podl'ia fer aquest pas sense cap desavantatge fí. sic: quan toca Ja nauta, té tota la confiança física de l'intèrpret. 1 això, per a un violinista -com jo era- encara és una mica més fàcil, perquè el gest que fas amb l'arquet. en tocar, encara és més semblant a moure la batuta. - El paper que ha fet vostè amb Martín li recorda el que va fer, en el seu dia, Pierre Monteux amb vostè? -De fet. sí. Momeux va ser qui em va dir que m'aixequés i dirigís i que anés a la seva escola. És el mateix procediment. I és bo que, en el món de la direcció, això no sigui tan inusual, i que trobis un intèrpret que sigui un candidat obvi. - No ha tingut mai interès per dedicar-se a la docència? -No ho he fet mai. i això que m'ho han demanat en més d'una ocasió, encara que fos en format de classes magistrals. El cert és que no he estat mai segur de saber-ho fer. Quan assistia a les classes de Monteux, veia com ho feia ell, però no m'acabava d'agradar el fet dc seure davant dels alumnes i haver-los de dir tot allò que havien fet malament sense que, de vegades, poguessis dir que havien fet aJguna cosa bé! - Vostè ha estat tituh1r de di ve rses orquestres, però n' ha dirigit moltes més e n qualitat de convidat. Quina diferència hi ha entre aquestes dues maneres dc treballar i qui na pre fe re ix? -És un allibe rament meravellós no ser director ti tular. lo he estat deu a nys a Los Angeles, uns a ltres d eu a Minncapolis i mo lts anys u Alemanya. Allà. t'has dc preocupar pels diners, pel pressupost, per com gastar-lo... i tractes molt poc de música. Tens tantes reunions que parles més aviat dc coses ridícules com ara els viatges. els vestits. quant cobra la gent o sí els músics haurien de fer vacances. I això és avorrit. (.;únic bo és que pots donar forma a la qualitat de l'orquestra tu mateix. Quan ets director titular, l'orquestra ha dc tenir el caràcter que tu vols que tingui. Penso. per exemple. en l'Orquestra de Cleveland i Geo rge Szell. que va morir ara fa trenta anys, però l'o rquestra encara sona com s i l'estigués dirigint el l. O l'Orquestra de Filadèlfia, que va tocar anys i anys amb Leo pold Stokowski. i avui encara sona com quan la dirigia ell. I penso que a ixò és e l més important. Pel que fa a l'Academy. n'estic conten t. perquè ja s'ha estable rt en un estil. en una manera de tocar i ara. ma lg rat que ja no hi treballo. quan l'escolto sona d c manera similar a quan vam come nçar a tocar plegats. Si e ts director con vidat durant una setmana, pots fe r mo lt poc. e n aquest sentit. Dc vegades. la resposta és ta n bona que desitjaries poder-t'hi estar '' Sempre . estic. , una rmca nemos quan m'he d'enfrontar a un cor perquè no en conec rn el director ni l'estil, si és professional o amateur... Però l'impacte de l'Orfeó Català ha estat extraordinari i molt satisfactori: està molt ben preparat i té un so molt fresc. més temps. però l'orquestra sap que tard o d'hora marxaràs i ja no genera aquesta mena d'antipatia que. pel seu caràcter, es produeix quan veu el mateix d irecto r dia re re d ia i setmana rere setmana I riu1. A més, ja fa tem ps -des que tenia uns seixanta anys, més o menys-, que m'adono que no tinc l'energia add icional necessària per a tota la part de gestió que comporta la direcció titular. - Amb l'Orquest ra de Cadaqués, hi manté una relació singular: n'és e l principal director convidat. Parli' ns-en. -Per començar. el millor que pots tenir és un bon conjunt de músics, per poder po~ar atenció als detalls en només quatre assajos. que és el que tenim aquí. Realment. no hi ha temps d'examinar cada nou intèrpret amb qui no estàs familiaritzat. i has de confiar que han estat e collits perquè tenen una certa qualitat i musicalitat. Però la satisfacció que tens és diferent: tens l'energia de l'entusiasme. De vegades, amb una orquestra amb qui bas tocat durant molts an)S. els músics tendeixen a repenjar-se. Amb Cadaqués. sempre és ben al contrari, encara que això només sigui a causa de l'aprensió pel fet que no ens coneixem gaire bé. Pe rò veus, per exemple. que tens algú com en jaime tocant la nauta que es preocupa de tota la secció de vents. De vegades. el veig que es gira cap al clarinet o als fagots i e ls dóna detalls que, si jo estigués aquí tot un mes. donaria personalment. però com que ja estic ocupat amb les corde . no ho puc fer. :RM- e 320 4_ 1_ _ _. 281 i .~ Ji(jiJiif,j RETRAT Ens rep aJ camerino del Palau de la Música, abans d'una Larda intensa d'assaig, i el primer que fa, encara que només sigui per atendre les nos tres preguntes, és posar-se la camisa ratllada de colors que fa servir en lo tes Jes sessions de tl'eball, i agafar la batuta. Sir Marriner fa honor al títol amb què ha estat <listingil per la seva reina en tots els sentits: tot ell traspua Jes quaJi LaLs pròpies del ciutadà britànic -puntualitat i hu mor sorneguer, entre d'altres-, però el seu tracte, lluny de la djsLància que potser caldria esperar-ne, és més que correcte: afable, vital i pròxim. La conversa fa sorgir pregu n tes imprevistes en l'entrevistador, que acaba essent -ell mateix- objectiu de J'inlerès d'un di rector CW'iós. 42 282 I el mutcix passa amb el concertino, que molt sovint s'aixeca i adverteix d'alguns problemes tècnics. Aquesta orquestra realment té el temperament extraordinari dc voler oferir sempre bons concerts i aquesta és la satisfacció que me n'emporto sempre que hi vinc com a convidat: l'entusiasme per fer bona música. - El seu compromís amb l' Orquestra de Cndaqués l'ha dut a enregistrar força m(asica catalana. Què en pensa? - Està molt bé, perquè dóna a l'orquestra un cert so i caràcter indjvidual. Per a mi. la música ca talana sempre ha estat tot un descobriment, tant en si mateixa com el fet que no la coneguéssim abans. I és f<k il trobar-hi una connexió històrica amb el que escriuen. avui dia, els compositors catalans contemporanis. La història dc la música catalana, ara. està assegurada. -En aq uesta ocasió, a més, dirigeix per primera vegada l'Orfeó Català. Quina impressió li ha causat el cor? -Sempre estic una mica nerviós quan m'he d'enfrontar a un cor perquè no en conec ni el director ni l'estil, si és professional o amateur, si audiciona els seus membres o. un cop en formen part, els deixa quedar-s'hi per sempre... Però l'impacte d'aquest cor ha estat extraordinari i molt satisfactori: està molt ben preparat i té un so molt fresc. sobretot les veus masculines -en els cors d'aficionats, el problema sol ser trobar bons tenors. - Vostè ha actuat i dirigit en auditoris d'arreu del món i, evidentment, no és la primera vegada que visita el Palau dc la Música Catalana. Quin record en conserva? - Tinc una relació especial amb l'edifici, és clar, perquè hi he vingut durant molt de temps, crec que ja des dels anys cinquanta i seixanta com a violinista amb la Simfònica de Londres. Acústicament, està ben fet i és força generós per a l'orquestra: no és difícil tocar-hi. I hi ha alguna cosa d'interessant en el públic: sovint. quan vas a una gran sala de concerts, notes que el públic hi és per motius molt diversos, potser més socials que no pas musicals. Però aquí es percep que l'interès és la música, que el públic és cultivat i aprecia el que passa a l'escenari. En aquest sentit, em ve al cap que. fa poc, vaig ser als Estats Units, on s'han fet dos nous aud itoris: un a Los Angeles i l'altre a Miami -aquest últim, obra de Frank Cehry. I això ha fet que, de cop, la premsa s'hagi interessa t per la música clàssica, simplement perquè ara hi tenen un edifici associat. Això és molt important. perquè el públic se sent atret, a més, per un nou auditori amb molt bon so. -Vostè ha estat tota la vida en contacte amb la música clàssica i coneix de primera mà una part important del seu passat recent. Com en veu el present i el futur? -El món de la clàssica sempre s'ha sentit amenaçat i insegur, com si tingués por de desaparèixer, i això no passarà. Quan vaig començar a anar al Japó, per exemple, al final dels anys quaranta o els primers cinquanta, Tòquio no tenia els set auditoris que té avui dia. I ara pot passar el mateix amb la Xina, on m'estan convidant a dirigir sovint. Sempre hi haurà un públic per a aquest tipus de música i el que hem de fer és potenciarlo perquè sigui cada cop més nombrós. Totes les iniciatives dc concerts per als més petits, per exemple, a mi cm semblen fantàstiques, de Iu mateixa manera que és molt més fàcil crear afició si, des de petit, s'ha escoltat música clàssica a casa. -Al llarg d'una carrera tan dilatada com la seva, l' han reconegut amb nom- broses distincions, tant al seu propi país com a l'estranger. Com les rep? -Sempre fa il·lusió trobar un reconeixement que sigui una sorpresa. Efectivament, n'he rebut molts al meu país -cosa fins a cert punt lògica-. però també a Alemanya o a Escandinàvia, indrets on, de fet, només hi he treballat. i que s'han portat molt bé amb mi. De vegades, he desitjat que un país com els Estats Units tingués títols, perquè allà l'única manera de distingir algú és per la quantitat de diners que té, i crec que és bastant útil poder afegir un títol a un artista que valores. Mentre preparava la maleta per venir cap aquí. vaig trobar en un calaix algunes d 'aquestes distincions que et donen que no et poses mai, és clar. però que són molt maques. I sí, les aprecio molt. -S'havia imaginat ma i que con tinuaria di rigin t als 87 anys? -No, és una cosa en què no es pensa. Però em continuen convidant a fer tantes coses que em puc permetre una certa vanitat i escollir quins compromisos vull o no vull fer. Ara bé, tant jo com la meva esposa trobem cada vegada més cansats els desplaçaments. sobretot els viatges llargs. Venir quatre o cinc dies a Barcelona és un plaer, però anar als Estats Units o al Japó per potser estarI 'hi només una setmana i després tomar no és còmode. A banda que gairebé no veiem la família ni podem gaudir, per exemple, d 'una casa preciosa que tenim al camp, al sud d'Anglaterra. Tot plegat et fa plantejar si vols passar tant de temps dalt d'un avió i és per això que ara comencem a triar una mica més, sobretot pel que fa als compromisos que et fan estar més temps lluny de casa. Per tant, potser a partir d'ara deixaré d'estar tan ocupat. Però mai no se m'ha acudit aturar-me: crec que patiria força si no tingués cap projecte per endavant. Aena À ' Aeropuerto de Barcelona 1! *!! -~ GOBIERNO MINISTERIO DE ESPAfiA DE FOMENTO ESCURCEM DISTÀNCIES. APROPEM PERSONES. www.fomento.es a.ai('Jif 11(1 pR E eR fy I e A I ron i els seus anrics desembarquen al Liceu 81coliseu barceloni ofereix, el proper dia 25, l'estrena a Espanya de l'òpera d'Agustí Charles i Marc Rosjch Lord Byron, un estiu sense estiU; ins pirada en una cèlebre trobada literària que donà peu a d ues obres mestres de la narrativa gòtica, Frankenstein i El vampir. I per A NA MARfA DAVIL_A_ _ I 18 16 va ser un any extremament inusual. Va ser l'any sensc estiu. També l'any de la pobresa. I tot perquè uns quants mc~os abans. en una illa d'Indonèsia, el volcà Tambora havia entrat en erupció i llanç~i a l'atmosfera un milió i mig de tones mètriques dc pols. Aquest incident lluny<i acabà ocasionant devastadores alteracions en el clima dc l'hemisferi Nord, que l'any següent va patir un estiu particularment fred i sever, amb tempestes dc neu al juny, gelades al juliol i agost i una dramàtica - per a l'època- pèrdua dc les collites. Aquel la climatologia adversa, però, va tenir també una altra conseqüència. Lu forços~ reclusió a Vil·la Diodati, una mansió d'estiueig ala riba suïssa del llac Lem<m. dc cinc amics: el poeta George Gordon Byron: el seu metge personal, John William Polidori; el poeta Pcrcy B. Shelley i la seva dona, Mary. i la germanastra d'aquesta, Clairc Clairmont. Una trobada en la qual es van establir les bascs dc ducs obres cabdals de la literatura gòtica. Frankenstein de Mary Shelley i CI l'CIIIlpir dc 1. \V. Polidori. llistòria ben documentada pel cinema, ara el compositor Agustí Charles i el dramaturg Marc Rosich han volgut donar-hi també una dimensió operística. Estrenada el passat 12 de març a I'Staalstheatcr de Darmstadt, Lord Byroll, un estiu sense estiu arriba aquest mes de juny al Gran Teatre del Liceu. que n'oferirà tres representacions (els dies 25. 27 i 28) amb el mateix elenc que la presentà a Alemanya. Sota la direcció musical de Martin Lukas Mcistcr i direcció d'escena d'Alfons Romcro, els t:antants Gcrson Sales (Byron), Malle Godglück (Polidori), Norbert Schmittberg (Shelley), Adréana Kraschcwski (Mary Shelley), Margarct Rose Kocnn (Ciairc) i Lasse Penttinen (el criat Flctchcr) s'encarreguen de donar vida als personatges dc la que Agus- E wc 520 44 284 tí Chal'les no dubta a qualificar com "la partitura més ambiciosa que he fe/mai". aterial de cinema. Estructurada en dos actes, l'òpera s'inicia en el moment en què Lord Byron inicia un viatge per Europa acompanyat del seu metge. el doctor Polidori. La seva primera parada és Waterloo, just un any després dc la derrota de apoleó. i d'allà continuen viatge a Suïssa. Allà coincideixen amb els Shelley i Claire Clairmont, amb la qual Byron havia mantingut una relació amorosa. El segon acte discorre a la Vil·la Oiodati, on les violentes tempestes d'aquell anòmal est iu els obliguen a romandre reclosos. Per matar les hores dc tedi. Byron proposa que cada membre del grup escrigui un relat dc terror. Però només Mary Shel ley i Po lidori compleixen l'encàrrec, amb resultats històricament ben coneguts. L'obra inclou un epíleg que mostra el que va passar amb tots ells uns quants mesos després. M "Vaig pensar en aquesta història perquè m'agrada molt fer sen1ir materials trobats o la vida de personatges co11e- guts. De petit havia vist fa pef·fícu/a de Gonzafo Suarez Remando al vien to i teIIÍG clar que aquest era w1 material fabulós per a una òpera. perquè donaria un pòsit literari de molt de contingut i oferia una lectura musical moll adient al llenguatge de l'Agustí. que és molt cinematogràfic i molt descriptiu d'ambients anímics", assenyala Marc Rosich. El compositor també va connectar amb el projecte. "Per a mi resultal'a una història fascinant, perquè conté lots els contrastos que són tan importants en/a música. Era com tenir a les mans una supercomedia dell'arte, que em donava la possibilitat de crear i jugar amb molts colors", afegeix Agusú Cbarles, que de seguida va concebre una partitura ambiciosa i fins i tot -no ho amaga- excessiva. ÚTots aquests personatges eren excessius i, per tant. hi ha aquesta voluntat de crear en l'oien/la sensació del que pot ser l'excés, aquest rococó romàntic portat a l'extrem. Per això, fot el discurs és una mena d'hiperromanlicisme hiperrealista··, aclareix. El resultat ha estat una obra "volgudament dramàtica" que, segons els au- tors, es vol distanciar tant de l'òpera tra- PR E eR dicional com de la contemporània. dos camins que creuen "esgotats .. per un igual. ''1\c¡uestu 110 és una òpera c0111 les que es j'an (ll'U i. amb 1111 llenguatge li/olt ~;i111ple i 1110/t poca drama/IÍrgiu. Nosaltres hem anat a buscar 11011~ camins perqui! ••olíem fer una òpera diferent ... reivindiquen Rosich i Charles. fectes dòmino. Argumentalment. Lord Byron. 1111 estiu sense estiu no només vol explorar Ics relacions que establch.cn entre si els personatges. També, i com a rerefons. Rosich vol parlar dels "efec:ies dòmino que hi ha a la vida. Sobretot. c0111 l'explosió d'un FOicà al Pacífic. w 1 011)' enrere. Fa acabar tancant a l'inle· rior d'una Fil· la d'estiu un grup de geni. I de resultes d'aquesta reclusió :.orgeixen dos relats cabdals de Iu història de la literatura ... explica el dramaturg. "Amb això. també estic parlalll de te· mes com la creació, el talent, les càrregues emocionals dels escriptors. Però. sobretot. és una indagació sobre <¡ui: és el geni. Vull situar l'espectador daFan / aquest misteri." Amb una orquestració particularment tímbrica i brillant. que aposta per retratar "la grandiloqüència, la idea que tinc jo dïmmensitar, la panitura dï.Byron té com a gran protagonista el cor. amb 64 veus presents en escena al llarg dc tota l'obra . .. El cor és el que desconstrueix les paraules dels solistes i les transforma en allò que és anterior alte.-.:1, que és la vocalitat; el cor són les veus dels morts del camp de batalla, de la tempesta. de la pluja, de/ vent''. explica el compositor. que ha optat per l'ús dc l'amplificació perquè així "el cor pugui xiuxiuejar a l'orella de l'espectador". Els cantants. per la seva banda. a més E dels diàlegs -en cawlà- imaginats pel dramaturg i fidels als esdeveniments històrics. també interpreten una vintena de fragments literari!> -cartes. poemes. texlos ... - de Byron i els seus amics. per als quals s'ha conservat l'original en anglès. '"No podia desaprofitar aquest material tan ric que els mateixos per~onatge:; m'oferien. / naturalment. luwria estat absurd traduir-los ... argumenta Rosich. El gran repte dc l'elenc aleman), però. és enfrontar-se al tipus dc vocalitat opetística concebuda per Charlcs. compositor particularment preocupat per resoldre la incomod itat que, a parer seu. experimenten els oients quan escolten òpera en català o castcllil. "Quan w1italià. per exemple. escolta la se•'a òpera. això 110 li passa. LI cant/i sona natural. 1 dm·a11t això. jo rei l'indico trobar Llll camí que e11s faci ser més naturals adequa lli el llenguatge operístic a la parla quotidiana". explica el músic. or a escena. Per a la posada en escena d'aquest projecte, Charles i Rosich han tornat a confiar en Alfons Romero. responsable també del muntatge de la seva creació anterior. l'òpera dc cambra La Cu:zoni. estrenada també a Dannstadt. "La idea ha estat situar el públic al mig de l'escena. \!olíem fer-li posar la pell degallina, que arribés a sentir por. I per això. Pam fer diverses coses. Una era l'orquestració. que com a enorme columna harmònica situa la gen/ a dins. També P ••olíem que el públic: ••eiés el so, per intensificar les sensacions. I per això. el cor fa sonar diferents instruments de percussió que hi hc1 a l'escenari", assenyala Charlcs. Forma lment, l'escenografia es resol mitjançant una mena "d'illes on es mouen els personatges i que represelllen aquest món que s'ha trencat. És una esceHografia molt simbòlica, igual que el ••eslllari. I'Oigudame11t molt simple·. expliquen els autors. que destaquen l'elegància dc la posada en escena de Romero, que defuig els tòpics usuals ... El Fra11kenstei11 de les pel·lícules 110 es Peu. És una posada en escena molt final, amb molts nil'ells de lectura··. aclareixen. Tan t per a Agustí Charles, com per a Marc Rosich. la creació dc Lord Byron no hauria estat possible sense el treball previ de La Cu::oni, "una experiència cabdal per tot el que té a •·eure amb el trac/amem de la Peu posada al sen·ei de la dramatúrgia". I cap dels dos creu que el fet d'haverla escrit en català representi un límit de difusió. M/ per què no?", es pregunta Marc Rosich. "I-Iem d'anar posant pedra sobre pedra ... diu . "Tenim Lli I idioma fanràstic. amb una musicalitat extraordinària. I ara, hem tingut una oporluniwt d'or en poder portarlo en 11110 estrena internacional. I això hauria de ser tol Wl èxi1 per a la cultura catalana. independentment de com sigui la música-. remata Agustí Charles. RMC LORD BYRON, UN ESTIU SENSE ESTIUd'Agustr Charles. Llibret de Marc Rosich.las· se Penttinen. Norbert Schmittberg. Gerson Sales. Malte GodgiOck. Margaret Rose Koenn. Andreana Kraschewski. Oquestra BCN216. Cor del Gran Teatre del liceu. Dir. musical: Martin lukas Meister. Dir. escena: Alfons Romero. Nova coproducció Gran Teatre del liceu i Staatstheater Darmstadt. LICEU. 25, 27 i 28 JUNY DE 2011 (20 h). ,- EVJSTA I\ USI CAL -- -· - ----- · - -----·---··---·----··---- L i rT I e A i .1.ilf"J1(1!r;l -----l ~_ATAIANA :! e/ PALAU DE LA MúsicA, 4-6 . - 08003 BARCELONA BUTLLETA DE DOMICILIACIÓ BANCÀRIA , Senyors, els agrairé q ue a mb càrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebu ls que els presenwà el Consorci del Palau de Ja Música Catalana. j pel pagament de la meva subscripció a 'Revista Musical Catalana' i : ENTITAT OFICI NA DC NÚM. COMPTE 1, Titular compte:......................................................................- ....-................................................................. I o:-..rr: BUTLLETA DE SUBSCRIPCIÓ r~:~ :~ =~~;::~·~:, :=,;~:i,:.:~ ~-: ~. :i~::~.:i:~ .;~; ;: := =: ·:: Signatura: (o bé taló ba ncari adjunt a favor de 'ReviSLa M usical Catala na') Pera subocnpcJons a l'estranger, consulteu el preu. LES SEVES DADES SERAN INo:XlRPORAOES ALS FriXERS DEL GRUP PAU.U DE LA MúSI.:A (ORffiO CATALA. ~CIG Olu-lt> CATALÀ PAU. U DE LA MOSICA !CONSORCl DEL PALAU OELA MUSICA CATALANA), AMB SEU AL CARRER PAU.UDELA M'úSICA 4 • 6. DE BAR< EL. SA. CP00003, PER l'Ell-NE LA GESTIÓ GENERAL, I 8'1 AQUESTA ADREÇA POT EXERCiR 'TOTii ELS DRETS O'ACCSS. RBCI1RCI\CIÓ. CA..'lCS. ·LACIl' 1 (lflf" 'JCló. ----------------------------- --- ____________j i, 45 285 MUSICALIA LIED SENSE PARTITURA Miquel E RMC 320 46 286 I meu predecessor en aquesta secció (fou ell qui va preparar els quatre primers Lieds sense partitura) es diu en realitat Miquel Creus i Muñoz. i va prendre el seu nom dc ploma del barceloní barri del Clot, on va néixer l'any 1952. tot seguint l'exemple del cronista medieval Semat Desclot, que en realitat es deia Escrivà i procedia del mas rossellonès Es Clot. Tota la vida de Desclot gira al voltant dc la llengua: és l'autor d'Una teoria sintàctica per a l'escola (I 977), de diversos volums dc crítica literària, de nombroses traduccions (a partir d'autors com Prévert. Defoe. Melville, Goldoni, Apollinaire. Goethe, William Blakc... ) i dc molts textos de literatura infanti l i juvenil. Com a poeta, un dels seus 11 i bres més celebrats és sens dubte Cançons de la lluna al barret ( 1978), molts poemes del qual han estat musicats i interpretats pel grup Coses, Celdoni Fonoll, Mesclat. Mercè Madolell, Mariona Sagarra, Ramon Muntaner i altres artistes. Cosa lògica, perquè la paraula. per a Miquel Desclot. mai no se situa gaire lluny de la música: així ho demostren Ics seves adaptacions juvenils d'òperes com La flauta màgica ( 1997) i CI barber de Se1•illa ( 1998), cantates com La Cançó més bonica del món ( 1986) i Transatlàntida (2002), i poemaris dc temàtica musical com Música. Mestre! ( 1987) i Més música, mestre! (200 I ). El poema que avui us presentem prové dcfuvenília ( 1983), 11ibre en el qual Desclot seleccionà i revisà el material que va considerar aprofitable dels seus dos primers recu lls de poemes: Ira és trista passió ( 197 1) i Viatge perillós... ( 1974). Concretament, ha estat extret dc la secció "Reverentment. acompanyant sis músics". on trobem també textos inspirats en composicions de Louis Armstrong, Anton Webern, Arnold Schonberg. Karlheinz Stockhausen i Picrrc llcnry. Miquel Pujadó El riu de lava, 1945 Acompanyant Béla Bartók en el concert per a piano núm. 3 A/. V. Foix Amb monalla de lluna i amb caputxa de nit aquest piano d'eben somica, percudit per les mans eixonades d'un Béla Bartók blanc com el colom de vori que se us glaça a Ja sang quan ve la nit de bruixes que l'herald de la mort ha vetllat la batalla: temporal sense port ajagut a la pell d'aquesta puta fada que s'ha venut a Mart per cremar la civada del seu ventre ja las i dominar els vuit vents esquitxats de vermell. Plou. Potser neva. Sents? ... ... llàgrimes dc piano prenyades d'agonia, abandonant uns ulls d'àrida melodia, esgarrapen la ga lta d'un soldat de setze anys que jau bocaterrós, circumdat de companys estacats a l'ampi t de la buida trinxera que els ensordí amb un crit la veu del blat a l'era. És el triomf de Bruegel, dalt de la serviola, assegut i aclofat com el corb que no vola perquè ha dit el bruixot que encara resten flors conjurades al caire de mil cràters de plors. Cenyida de pistils escapçats pel metall implacable del bronze congregat a la vall, aquesta veu de vidre es consum com plugim i degota pel coll dels pollancres del cim espadat de basalt. talaiot dels titelles dc cartró que us contemplen amb ulls sense parpelles. Els xiprers de Florència. tensats els violins, esclaten la ploralla dels trèmuls espasins dc sal que es clavaran, amb l'empenta perduda, en un calze de fang. curull de cendra muda. Però enllà dels renills dc l'eugassada broixa aquell gemec fremeix com Ja lluna que amoixa els catúfols dc sínia ... I a la vora del riu s'apaga lentament. en un bleix de xiu-xiu que s'enfila volant cap on l'oronell nia ... Els fusells ja disparen l'àvida simfonia d'antílops blancs que fugen amb himnes al banyam i l'home d'ulls tan clars creix i creix com un clam. El cap de Brahmaputra, el vell serpent de plata, potser és sembrat de sàndal. potser és cobert d'escata. MUSICALIA PAPER D'ASSAIG "Ti vo' la fronte incoronar di rose!" I què hi havia de fer això que en diuen unes masterclasses. L'acompanyava el seu fill i Xavier Vivancos, que llavors era el seu mànager i que jo coneixia. Victòria es va retirar aviat i l'Emesi ens va dir que si l'endemà a la tarda no teníem res a fer ens convidava a la classe magistral de la cantant. Les classes eren tancades. omés per als alumnes. per NARCfS COMADIRA POETA uposo que tots els mozartians hi estaran d'acord: Le no:::e di Figa ro és la més perfecta dc Ics comèdies, diguem-ho així. del geni de Salzburg. La transformació dc la denúncia dc l'aristocràcia que fa l'obra de Beaumarchais, que va inspirar el llibret. en un cant a la igualtat. l'acon cgueix sobretot la música, aixi com la resolució de la jornada folla en un quart acte prodigiós en què el perdó s'imposa sobre la culpa. I així una òpera bufa es transforma en metàfora de la situació dc l'ànima humana i el perdó demanat per infidelitats i malentesos, estratègies i transvestiments és un perdó pod1íem dirnc general de la culpa inherent a la naturalesa humana. Jo no sé si Mozart se sentia cu lpable dc moltes coses, però tracta com ningú el sentiment de cu lpa i l'assumpció del perdó. La seva música en aquests moments del perdó transcendeix tota literatura i es fa carn de la pau que sempre porta en ell mateix el perdó concedit i acceptat. Però no és pas del final de Le no:z:ze que vull parlar t~vui, sinó d 'una ària que el precedeix. Una ària que canta Susanna i que acaba amb el vers amb què he titulat aquest paper. En la follia de disfresses i enganys de l'acte quart. Susan· na. per mi el personatge central de tota l'òpera, canta aquesta ària al comte. Bé, això és el que es pensa Fígaro, però nosaltres sabem que a qui la canta és a ell, el seu autèntic amor. És una ària meravellosa i sembla que a Mozart no li va pas sortir fàcilment: se'n conserven tres esbossos diferents. Però això no vol dir que no brolli amb una naturalitat esplèndida. Els versos de Da Ponte, carregats dc lirisme, amb una clara influència de la poesia pastoral italiana del Renaixement, com ara la dc Poliziano, ens anibcn muntats en una melodia inoblidable. S Vine, no tardis més, oh joia ardida, vine on l'amor per a fruir-lo et crida. Que encara al cel no llu l'astre nocturn erò el rector tenia butlla. I ella tolerava els amics. 1, és clar, vam anar-hi. Va ser una experiència que mai no he oblidat. Dalt de l'escenari. Victòria. el piano i el pianista. Els alumnes. a baix. a les plimercs fi. les. osaltres. l'Ernest. en Xavier. en una mena de llotja lateral. Un darrere l'aln tre, anaven pujant els alumnes a cantar .IX:;: les peces que portaven preparades. Re320 cordo que Victòria els escoltava, els feia alguna correcció de veu. de postura (a una noia que 'a pujar amb uns talons de pam i un vestit exageradament llampant, li va dir: "¡Parece que se ha l'eS· tido usted para ca11lar zarzuela! "). I a tots els renyava perquè havien preparat àries o fieder massa difícils. Els insistia que havien de començar pel començament, que allà ja hi arribarien. Tot ana· va transcorrent aixi. Victòria indicava. feia repetir. explicava. Llavors va pujar una noia, em sembla que catalana. llavia preparat precisament aquesta ària dc Le nozze. La va cantar sencera. Per cert. a mi em va semblar que molt bé. Quan va acabar. Victòria li va dir que era molt atrevida. que allò era el final de tota una carrera. que era la pàgina més meravellosa del món. etc. Que l'havia cantada, però que no l'havia viscuda. Que paraules i música havien de sortir de dins i que. sisplau. què era allò de tancar la boqueta quan cantava aquell rose del final. que no. que de cap manera. que havia d'obrir la boca com una rosa que es bada. Llavors es va aixecar de la seva cadira. I va dir: això es canta així. Va fer un senyal al pianista i va començar: Deh vieni, non tardar, o gioia bella... Em va semblar que se'n moria de ganes. Mozart l'havia seduïda una vegada més. I sí. aquell rose final em va arribar esplendorós. com una corona de roses obertes que, des dc llavors. porto al front 7 _ ___, __ dc la m e m ò r i a . 4 P MC VICTÒRIA DELS ÀNGELS i l'aire és fosc i el món és taciturn. Murmura el rierol i tresca l'aura i amb un dolç xiuxiueig el cor restaura. Aquí riuen les flors i l'herba és tendra, per als plaers d'amor. tot l'hi ve a prendre. Vine, estimat. ja no et vull dir més coses, Vine, vine! Que jo el teu front vull coronar dc roses! questa ària meravellosa, que he traduït aquí. segur que ben maldestrament. per mi està unida a una ocasió que la vaig sentir cantar de forma inesperada i cm va emocionar profundament. Ja fa molts an)S, quan Ernest Lluch era rector de la universitat d'estiu de Santander. m'hi va convidar a fer una lectura de poemes. Un vespre. vaig fer la lectura. En català. amb els poemes Ira· duïts al castellà, fotocopiats i repartits entre els assistents. Hi havia molta gent i va ser molt agradable. Després, al menjador, vam sopar a la taula del rector, amb la vicerectora. Aurora Egido. i una convidada que jo ignorava que hi era: Victòria dels Àngels. La soprano era a La Magdalena per- A 287 MUSICALIA n principi, sembla que el món de la música contemporània no es regeix per Ics lleis del màrqueting de la indústria cu ltural del pop, el rock, el folk o el techno. Si en aquests :'lmbits, el fet dc tenir cinc novetats d'un mateix autor en paral·lel respondria a una estratègia d'abassegament del mercat, que això pussi cn el camp de la músicu clàssica contemporània scmblu més un cas fortuït que no pas cap estratègia de promoció. Fa uns números enrere, ía ens fèiem ressò de l'exccl·lcnt gravació dels quartets dc Bcnet Casablancas a càrrec dc I'Arditti Quartet editada per Tritò. Però és que paraJ.Ielamenl a aquest enregistrament, últimament hun vist la llum quatre ccdés monogràfics més dedicats a la músi<.:H del <.:ompositor sabadellenc. Dos foren gravats a Madrid durant l'any passat i - ed itats per Anemos i per Stradivariusapleguen respectivament interpretacions de I'Orquesta acional de España dirigida per Josep Pons i de l'Orquesta de la Comunidad dc Madrid sota Ja direcció dc josé Ramón Encinar. Els altres dos són els que ens ocupen en aquesta ressenya. i que - tot i que foren gravats a Barcelona el 2007- Naxos ha publicat fa uns mesos després d'un procés d'edició més llarg. Els cinc cedés, doncs, permeten tenir a l'abast gairebé la totalitat de les obres més significatives d'un dels compositors espanyols de més proíecció internucional, amb el luxe de poder disposar - i això passa poques vegadesdc dues versions de Ics nulteixes obres. com s'esdevé en el cas d'Alter Klang (en les versions de Pons i Encinar) i dc 71~ree Epigrams (amb Ics de Pons i Salvador Mas). E RMC - 20 48 288 ...... CASABLANCAS BENET CASABLANCAS TheDark Backward ofTime OBC. Ofèlia Sala, soprano. Dir.: Salvador Mas. NAXOS. 2010. Seven Scenes fromHamlet BARCELONA 216. Dir.: Manel Valdivieso. NAXOS 2010. Fou precisament Salvador Mas qui, al capdavant de I'OBC, estrenà el gener del 2002 els TI1ree Epigrams que Casablancas li dedicà, recollits ara en un dels CD que ens ocupa. Les altres quatre obres de l'enregistrament són pnm1c1es discogràlïqucs: The Dark Backward oj'Time. Postlude. Love poem (amb la participació dc la soprano Ofèlia Sala, clara en la veu i la dicció, però amb una fonètica aUunyada del que sembla demanar el text dc Martí i Pol) i la breu lntrada sobre: el nom de DALÍ. El treball de Salvador Mas al capdavant de I'OBC és encomiable. Si bé el resultat sonor no sempre és tan pristí com seria desitjable en el pla límbric. el director barceloní fa avançar la música de Casablancas d'una manera clara i precisa, atent al joc de tensions, a la finor de Ics dinàmiques i la sàvia orquestració del compositor sabadellenc. Això permet gaudir sense reserves. tant dels moments més entremaliats dc la seva música, com d'aquells en què el lirisme es fa evident. Excepte les dues obres més recents que obren i tanquen el CD (del 2005 i el2006) el LoPe Poem. el Postlude i els Three Epigrams són. respectivament, dc 1981. 199 1 i 200 I . PresentAr-Ics plegades permet veure com la poètica de Casablancas s'ha anat depurant progressivament fin s a arribar a la profunditat d'estil de l'escriptura actual. Un estil que - sense perdre mai el referent expressionista dc la Segona Escola de Viena- cada vegada és més identificatiu. refmat. sobri i perspicaç. o pot ser altrament si subscrivim la definició d'estil que dóna el mateix Casablancas: "Cestilno és altra cosa que l'afirmació de la personalitat pròpia.,. ersonalitat és també el que destiJ.Ia el CD que els BC 216, dirigits per Manel Valdivieso. han publicat també a Naxos. Aquest disc inclou les primícies discogràfiques de Siete escenas de Hamlet - probablemen t una de les obres més difoses del seu catàleg- i In modo di Passacaglia. així com Ics primeres incursions de Casablancas en l'univers dels epigrames (Epigrams i New Epi- P grams. de 1990 i 1997): una expressió densa i embastada que sembla reivindica r la vigència dcl lhmguatge aforístic dc Webcrn avui dia i que ha esdevingut l'encuny distintiu del nostre compositor. Les obres d'ensemble no són d'actualitat immediata -la més antiga data de 1989 i la més recent de 1997-. però l'edició discogràfica actual dins la retrospectiva que Naxos està dedicant al compositor és justificada pel vigor encara del que hi planteja. La interacció entre arts (com el cas dc la referència a Shakespeare en Ics Siete escenas o a Klee en Alter Klang per a orque tra) i el diàleg amb els elements dc la tradició a diferents nivells -ja sigui formalment amb el recurs a la passacaglia o al tema i variacions, o bé gestualment- són símptomes cla rs de la reflexió entorn dels límits dels gèneres i del fet comunicatiu. Amb la tipografia menuda i la compressió textual a què 1 axos ens té avesats. els comentalis de Javicr Pérez Senz (en el CD orquestral) i dc josep Maria Guix (en el d'ensemble) compleixen amb escreix el propòsit de presentar tant el compositor com Ics scves obres; però tant en un enregistrament com en l'altre potser es troben a faltar els textos utilitzats per Casablancas. ja que un CD editat en anglès i castellà, bé necessitaria explicitar els textos dc Shakespeare en les Siete escenas de Hamlet i dc M. Martí i Pol en el L011e poem. Aquests dos CD de Naxos sc sumen al que el segell ja va editar el 2008 amb la música per a piano interpretada per Jordi Masó i Miquel Villalba. Jordi Alomar i Josep Barcons MUSICALIA Clara SdlaJUIUl lhUIUN"I Bnkma TI:..-K.utll.\Ol'l Clara Schumann i Johannes Brahms TRIO KANDINSKY. COLUMNA MÚSICA. / s innegable que les noves formes d'escoltar música han anat dí.!S· plaçant progressivament l'omnipresència del CD. Davant d'aquest fel. una de Ics estratègies de les discogràfiques consisteix a potenciar la "fisicitat .. de l'objecte disc. pro- E t:urant que sigui molt més que un simple suport per als fit\er-s de so. Una altra de les estratègics és treure compat:tcs que. en si mateixos. tinguin un valor afegit per la manera que tenen de presentar Ics obres. proposant una determinada manera d'escoltar-Ics. Columna Música. atenta a tot això. ha produït un enregistrament del Trio Kandinsky en què posa en joc aquesta doble estratègia. D'una banda. presenta el CD en un bonit: cofre. amb un acurat llibret en català. castellà. anglès i alemany. De l'altra, l'enregistrament conté dos Trios dc Brahms i un de Clara Schumann, fent-se ressò de la profunda amistat i la recíproca admiració que els unia. No només la seva música dialoga en ¡¡quest CD. sinó que el llibret serveix per presentar fragments d'algunes dc Ics cartes que deixen entreveure la naturalesa de la seva relació. Una de les quals, escollida significativament. rcllecteix el moment en què Clara passa a tractar )ohannes dc "tu", perquè -com bé saben els curadors del llíbrcten alemany el pas del "vostè" al "tu" és un acte carregat dc significat. L'únic problema en aquesta presentació (que no podem no refcri1·) és que la traducció de l'original alemany no és del tot precisa en aquest sentit. i que el "vostè" amb què Brahms continua anomenant Clara en les canes de I 854 i 1855 es converteix en "tu .. en Ics versions catalana i castellana. Aquesta salvetat no impedeix reconèixer l'encert dc l'enfocament comercial que ha donat Colunma Música a !"hora traient al mercat un en- registrament que inclou no sols la meritòria aposta pel Trio op. 1 7 dc Clara Schumann. sinó dos Trios de Brahms (!"opus 8 en la segona versió i !"opus 1OI) que ja compten amb un bon nombre d'enregistraments de referènda dif'ícilment superables a nivell musical. Expressivament. la versió dels Kandinsky té moments especialment bells en els passatges més lírics i sentits (tal com es pot copsar en els primers compassos del CD, amb la profunditat sonora d'Emili Brugalla al piano i el bon gust d'Amparo Lacruz en la frase assignada al violoncel); mentre que en els desenvolupaments més complexos a nivell rítmic o textural. la proposta del trio esdevé menys convincent. Josep Barcons ~e 320 AMARGÓS & VIDAL Dues visions contemporànies de la cobla COBLA SANT JORDI-CIUTAT DE BARCELONA. Lluís Vidal Trio. Dir.: J. A. Amargós i U. Vidal. COLUMNA MÚSICA 2099. juntar joan Albert Amargós i Lluís Vidal en un mateix CD és fer una translació sobre suport digital d'un món dc complicitats. amistats i enfocaments vitals gairebé sinònims. Tots dos són músics tot terreny. amb un ofici versàtil i qualificadíssim que els capacita per a les més diverses tasques: des d'arranjar fins a dirigir, passant per la interpretació, la composició o la docència. Unes tasques en Ics qua ls han incorporat un swing que gràcies al món del jazz ja forma par·t del seu tarannà vital, i que a l'hora de fer música tenyeix la seva escriptura dc vivacitat rítmica, d'una in- A ventiva melòdica enorme i d'una atmosfera harmòn ica frenètica i alhora transparent en el cas d'Amargós. i mal·lcablc i franca en el de Vidal. L'enregistrament s'enceta amb les Variants de color que el Memorial joaquim Serra va encarregar a Amargós fa gairebé IOanys. La resposta d'Amargós fou una partitura brillant. dinàmica i efervescent que la Cobla Sant )ordi-Ciutat dc Barcelona presenta en una versió de referència, sota la direcció del mateix compositor. Les 11ariants que explora Arnurgós es limiten als 12 instruments de la cobla, indagant tots t:ls racons imaginables dc la seva tímbrica (del seu co- Ior). 'és una bona mostra no sols el títol, sinó el pòrtic dc l'obra, amb un g/íssando de cont rabaix que dóna pas immediat al desfetmament dc tudells i embocadures. En les altres dues obres del CD. a Ics sonoritats pròpies de la cobla. s'hi sumen altres instruments: violí. violoncel, piano i percussió en la Sim[onieta concertant per a cobla i quatre instruments solistes d'Amargós; i trio de piano, contrabaix i bateria en La llegenda de Sant jordi de Vidal. Si !"obra d'Amargós no té un referent extern explícit (tret d'una poètica citació dels Segadors i una entremaliada bulería final). passa just al revés en l'obra de Vidal. que es mou entre la descripció i l'evocació del drac, de la princesa, del cavaller i de Ja lluita. I això ho fa amb un tractament de la cobla que tan aviat s'assimila a una big band, com desplega un discurs més simfònic o carnbrístic. Això sí: sempre amb la suggeridora puntualització jazzística del trio, amb pulcres derives de caire improvisa tori que contrasten amb el discurs més compacte dc la cobla. dirigida esplèndidament pel mateix Vidal. Com diu el títol del CD. aquestes són dues visions contemporànies de la cobla. I el seu enregistrament és celebrable ja no solament per la qualitat de les interpretacions i per la mateixa vàlua dc Ics obres. sinó pel que suposen de descobriment de noves possibilitats sonores d'una formadó que meravellà tant Stravinsky com Strauss per la seva riquesa innegable. Josep Barcons 49 289 i.ai(ji!Ji(l I PASSAT EM PS per EDUARD V. PATSI _ Música encreuada .e A 's lO Música encreuada de maig 2011 (núm. 319) RMC 3 20 Horitzontals. 1. La Quar/a de Bruckner. Re major. 2. Mi major. Veu que sc sent, però no en veiem l'emissor. Material blanc i dur que s'utilit7.a per embotir en instrwnents de música, com ara a Ics claus del saxo. 3. Luigi, compositor italià casat amb úria Schonbcrg. El món en llatí, com diu el títol de la Cinque11a Sim[o11ia dc Salvador Brotons. 4. La major. Teatre al costat mateix de L'Auditori. ota avocà! ica. La part central de I 'acte. 5. Desafinar dc forma completament desordenada. Una batuta. 6. Les notes dc la literatura (plural). 7. Hi ha qui creu que el que fa és cantar, però en realitat fa això altre. Coneix del dret. i posa una cama davant l'altra del revés. 8. El del Sud és famós per una cançó de Sopa de Cabra. Antoni Torelló, contra baixista. Re major. Cinquanta-un romans. 9 . Locatelli. Lecuona o Lewin-Richter. La música n'és un. Idea sovint no contrastada que hom repeteix una vegada i una altra, com ara que els tubistcs són rabassuts. 10. Individu amb w1 problema psíquic (més o menys pronunciat) que fa que tendeixi a tancar-sc en si mateix. Llegeixi en castellà. 11. Un fari stol desplegat. Un pont dc violí cap amunt. Compositor gran entre els grans. Verticals. 1. Lr• Tercera dc Schumann. Claudi Arimany, per exemple, entrant pel IO horitzonta1.2. Una timbala vista des de l'orgue. L'a ltra timbala. El palindròmic grup suec dc pop per excel· lència. Do antic. 3. La patrona catalana i musical. 4 . Malament si la soprano està així. Corrent sonor d'aigua. 5. Ni l'u, ni fa, ni vocals. Així van quedar els contTabaixos després dc l'incend i del Liceu. 6. Tartini, T01·ciU o Toldrà. Mendelssohn. Mahler o Morera. Còmpu t d'anys. Thomas More. 7. Omplir d'aigua fins a passar-sc del límit. Llibre fi losòfic escri t per Lao-Tse. 8. El que fem a la coral. A mig to de Si. Al bell mig de Pablo Sorozabal. 9. La, Do. Re. Federació lntemacional de Sopranos. Albert, cantautor dc Sabadell. 10 . Ase. Competidor de Mozart (escuat). 11. La Cinquena de Beethoven (diuen ... ). No pas lligat. Solucions en e l número següe nt. sidokus.com I~ sr \U fA SOl tl\ SOL LA RI: f ,\ Rf. I.A ~I Sl ~ I. A Sl FA DO SOL DO FA sr sor. I·. SOL Ml Sl 50 290 I·A r~E Ml LA Ml SOL DO DO RB FA Ml RE _, ItS~ Sl MJ·· 1- P.O Fi\ LA Sidoku de maig 2011 (núm. 320) «Là ci darem la mano» de Don Giollanni (W. A. Mozart) {~_a: LA SOL Instruccions: Per resoldre el si· doku cal posar en cada casella una nota musical (Do. Re. Mi, Fa. Sol, La. Si), tenint en compte que les set notes han d'aparèixer en cada columna, en cada fila i en cada zona (una zona queda delimitada per vores més gruixudes). Les notes que ja estan posades són pistes que ajuden a completar aquesta particular composició musical. I encara hi ha una altra pista: si s'interpreten les notes que hi ha a les caselles ombrejades (en ord re: d'esquerra a dreta i de dalt a baix) sonen els primers compassos dc la peça musical que s'indica al peu del sidoku. Solucions en el número segOent. RE DO Sl LA MI SOL LA :;~· FA lte li·~ .... -r t~~~: LA FA Ml l:<;o;ikp, ~ DO RE FA <ww'' .sldokus.com> L"estiu. Adagio SI (A. Vivaldi) ·: ,;· lli~-; ~~¡ ESPECTACLE INAUGURAL Aud1ton Parc del Castell JOAN MANUEL SERRAT Auditon Parc del Castell Església del Carme AS¡¡edal EwlillJ IMth DANIEL MÜLLER-SCHOTI QUINGY JONES & QJrmt lmlenai¡Je al Festi'r.ll CasteG de Pelillada en et seu 25 al1imari Remal de violoncel. Bach 1Brillen lliEGlOBAl GUM BO All SlAIIS ESPECIAL 25 ANYS Audrton Parc del Casl1!ll RAFAEL AMARGO Para Peralada Ol ¡ AGOST ~ DILLUNS • 22H OAOlES1AA St.fÚNICA DElVAUls .b1n Alben AIMfiGOs. dfec:ci61111Sb1 ÚNICA ACTUACIÓ A ESPANYA Aud1tori Parc del Castell PlAGIDO DOMINGO Vlrginla TOLA, 5qll1lm OAOUESTRA DE lA COMUNITATV.ALENCIANA Je9js LÓPEZ dnCd6 mUSICal Cmcen d'àrlls I duos d'llpera I saru!a coeos. 22 ¡ .JULIOL Í 11 i DIVENDRES · 2 2H Í AUditOri Parc del castell 16 II [t02iiRANEGRA SWdl VASSUVA, ~ OBC- 03>tl Glt.éEZ C'ffl!AAS, direa:il ....CMcen d'àries i duos d'llpera D ISSABTE - 22H CONCERT INAUGURAL Aud iiOri Parc del castell 02 ¡ NABUGGO de VERDI Í VERSIÓCONCERT OAOlES1AA SMONICA I COR GRAN TEATRE OEll.ml Hello SANTI.Ihdtlllll$Clll j 23 .JULIOL DIUMENGE · I gH R~tal Í .JULIOL Í DIMARTS · 13 i 21 H j Manuel BURGUERAS. pl!no Obree de Nl:lemla)or, Nkxllal, Cotalaril Masseoel 2 9¡. l JUUOL 3 .1 Í DIVENDRES DISSABTE · 22H Recital SONORA RADVANOVSKY CORELLA BALLET Nti'l:Jnt loW«ll. PIJlD CASTlllAY ~ IT.allo.$N.nad'- amb l!uia IACARRA i Alicia AMATRIAIN 03 Re~tal piano. Wagner i Uszt AGOST Auditori Parc del Castell Añesde-II'Ua:ri l12'1'ftde~ DISSABTE- 2 1 H KATIA MIGHEL , MONTSERRAT CABALLE j AGOST Í DIMECRES • 2 2H PRESENTACIÓ A PERALADA Auditori Parc del Castell o DIUMENGE· BLA NGALI BJan!fn de las deUdas 22H MEMORIAL LUIS POLANCO Auditori Parc del castell / " -., lA FURA DELS BAUS -.. . , ÒPERA ) ORFEO ed EURIDIGEmswcK 05 .llila IW:IMI.JSHYU MiiiiiiALBEIQA Í AGOST Esglesia del carme E! gles1a del Canne 17 l ~ Ftsllval Cll1iltde Peralada ~ J3lZ Ban:elona ILa t.oco~ ~~ Església del Carme Joan PONS. Malla GI.UGIII'lA. Fema. F\JIUI'CTTO llno SIJlGUl.ADZE. T«lalr I.KAI 17 i OI.JOUS • 22H ESPECIAL 25 ANYS ROBERTO ALAGNA j .JULIOL j AGOST -Ta.BlNlO (JI(lJES1'RA IIMDoiiiT COR ~ CMEAA DEl PAlJII~ lA ~WCA CAl'IUHto GMlan NI(CU:, ch:d6 tnU$C8I Í AGOST Í DIVENDRES - 22H ÚNICA ACTUACIÓ A ESPANYA Audlton Parc del castell I¡ ~~ GULLUM 14 ¡ Í AGOST DIUMENGE • 22H ens P~dnlcald'esc:ena .JULIOL Nova produc:dó del Festival castell de l'niada DIUMENGE · 22H Audllorl Parc del Castell MONTSERRAT CABALLÉ Al BANO OOOJESTRA NAOONALI QÀSSICA O'PHJOMA Allllrlllo PAtlEI11, ch:d6IILISical Consulteu els nous abonaments a la nostra web www.festivalperalada.com E:L FESTIVAL CASTELL DE PERALADA EN LES EDICIONS ~ CASINOS GRUP PERilLADA 'lAColJCll' t~ = 2010/201 1 ÉS I.A VANGUARDIA AB ....t.. .. e • K ETTA L .---- DIRu r .. --~~ La\.!!"~ adnolam • ., 1 _ o.,, ••• PERALADA Audl ~ ~!(' gasNct¡:!.., ~ ~ POSSIBLE GRACIES A M 0 5 aberti¡ rTlOVISUI( vial~ (¿¡ spanalr ;;;;;:::::;:;;-..-.....-(r ~~ A PARTIR DE L' I Dfi JUUOL 1( ServiCalxa servlcalxa.com T. + 34 972 53 82 92 CASTEU Dfi PtJIALADA .,.,.....,...,.tlllllde.oom _ ...... fHh/14 ,,.,,,, lneUe onfVT\It A PARTIA DEL 11 DE MAIG V_.._D_A..J) :1JUJ1 A» E S "-!!"'.!I -l ' -·· P[R,.I.,ADA farfine CITY OF BIRMINGHAM SYMPHONY ORCHESTRA Christian Tetzlaft. viO Andris Nelsons 01rector Beethoven Leonore núm J DvoWc Concert per a woli Txal kovski Slmfoma núm 4 H~LÈNE GRIMAUD. 01ano Obre de Mozart Berg. Liszt Bartók • • •• ,. BUDAPEST FESTIVAL ORCHESTRA lvan Fischer. o11ector Brahms. S•mfoma mim. 2 Strauss Ef cavaller de la rosa Strauss. AtJrlparla Zarathustra ' . " " .-!'/1 ·" i ' I BERLINER STAATSKAPELLE Daniel Barenbolm, p1ano i director MOZARTEUM OR CHESTER SALZBURG I COR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MUSICA CATALANA Mozart. Concert per a p¡ano (per determinar) Bruckner: Stmfoma núm. J GEWANDHAUS ORCHESTER LEIPZIG leonidas Kavakos. violi Riccardo Chailly, d1rector Sandrlne Plau 1Verónlca Cangemi. sopranos Jeremy Ovenden. tenor Andrew Fos ter Willlams ba1x lvor Bolton. dllector Xostakóvitx: Concert per a v1oli núm./ Brahms: Stmfoma núm. J Haydn S1mfoma núm 104, "Londres· Mozart Gran M1ssa en Do menor MAHLER CHAMBER ORCHESTRA MONTE VERDI CHOIR Slr John Ellot Gardiner, director Schumann Schumann Schumann Schumann Simfoma num. 4 Requiem fur M1gnon Nachtlied Manfred REAL FILHARMONIA DEGALICIA Jack Llebeck, violf Antoni Ros Marbà, director Weber Oberon (obertura) Gerha rd Concert per a VIOli Schumann. Slmfoma núm. 1. "Primavera" ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL GRAN TEATRE DEL LICEU Núria Rial. soprano Marisa Marlins. contralt Joan Ca be ro 1David Alegre!, tenors Joan Martin-Royo i Stefano Palatchl. baixos Oriol Broggl, director d'escena Antoni Ros Marbà, director musical Toldrà: El g/favolt de ma1g LONDON PHILHARMONIC Joaquln Achúcarro. piano Vladlmlr Jurowski. director Benet Casablancas: Darkness VISible. nocturn per a orquesua (estrena mundial) Mozart Stmfoma núm. 38. "Praga• Brahms· Concert per a p¡ano i orauestra núm. 2 THE KING' S CONSORT ORFEÓ CATALÀ CONCERT EXTRAORDINARI Julia Doyle soprano Diana Moore, mezzosoprano James Gilchrist. tenor David Wilson-Johnson, ba1x Robert King, d~rector PARLEM DE MUSICA Bach M1ssa en S1 menor COR I ORQUESTRA DEL COLLEGIUM VOCALE GENT LARS VOGT. piano Obres de Brahms. Schubert i Schónberg GRIGORIJ SOKOLOV. p1ano Programa per determinar Mark Padmore, tenor (Evangelista) Mlchael Nagy, batx (Jesús) Julla Doyle i Grace Davidson. sopranos Damlen Guillen I Robin Blaze. contratenors Thomas Hobbs. tenor Peter Koolj i Stephan Macleod, baix Philippe Herreweghe, director Bach PaSSJó segons sane Mateu Vldeoartista: Bill Viola Emergence Bill VIola Deparrmg Ange/ ~ Una conferència divulgativa a l'emorn del programa abans de cada concert TRIA EL TEU ABONAMENT PALAU 100 (13 concerts) 01·02 ·03·04·05·06 07· 08 . 09 lO 11 12 ' 13 · PALAU 100 piano (3 concerts) 05 06 14 PACKS D'ENTRADES A partir de 3 o més entrades