Revista Musical Catalana. Núm. 321 - 322 Juliol - Agost 2011
Editorial: Fi d'etapa, nous projectes / PANORAMA La lírica celebra els vint-i-cinc anys del Festival de Peralada. César López Rosell / Roberto Alagna. La meva vida és el teatre. Mercedes Conde Pons / XII Festival de Músiques de Torroella de Montgrí. RRMC / Nathalie Stutzmann, artista convidada al Festival de Torroella. César López Rosell / XIX Schubertíada a Vilabertran. Fidelitzant talent. RRMC / Mikrokosmos: Cants del ritu mossàrab. Pere Artís / Tangents: Cèl·lules musicals. Jordi Maluquer / Ars Subtilior: Casals a l'ONU. Xavier Chavarria / Cobla: Anar de baixa. Josep Pasqual / Orquestra Camerata XXI. Més cosmopolita que mai. Adrià Guxens / Associació Musical Gaietà Renom. Pere-Andreu Jariod / Temporada Ibercamera 2011-12. RRMC / A propòsit de... Stefano Grondona. Albert Torrens / Temporada OBC 2011-12. RRMC / Els instruments Baschet al Museu de la Música. Jaume Ferrete / El Festival de Jazz d'Arenys de Mar compleix vint anys. Albert Suñé / Música per al gran públic. Festival del Mediterrani de València. Mercedes Conde Pons / Crítiques: Mercedes Conde Pons, Josep Barcons, Lluís Trullén, Xavier Chavarria, Jordi Alomar i Josep Pasqual / TEMA Joan Manén (1883 - 1971). Un català internacional / Joan Manén. Obra i estil. Breu història d'una simfonia catalana. Jaime del Blanco / Joan Manén. Una crònica internacional. Samuel Castellanos / L'Associació Joan manén. A la recerca del músic perdut. Ana Maria Dávila / MUSICALIA Ángeles Blancas. L'actriu al servei de la soprano / Paper d'assaig. Novel·la i música. Jordi Cornudella. / L'ombra allargada de... Raquel Millàs. Ana Maria Dávila / Llibres i Discos. Jordi Alomar i Josep Barcons / Música encreuada. Eduard V. Patsi / Revista de l'ESMUC pàgines centrals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
EVISTA MUSIC Nathalie Joan Manén Temporades Stutzman n . Gran mp_sic simfòniqu es Artista convidada a 1 1 OBC i Ibercamera TorroelladeMontgrí lll ernaciona ll! I e F • i i¡¡. i;¿...,¡;.¡¡; RéV ISTA MUSICAL ari --.-..-. 4a ÈPOCA ANY XXVIII EDITORIAL 5 PANORAMA 6 'lèmpo1·aclcs JULIOL-AGOST 2011 Fi d'etapa, nous projectes La lírica ('Cicbm els ''in l-i-cinc anys del Festival d c Peralada p er Césor 1~6pe: Rosell Robcrto AJagna. "La m eva vida és el LeaLJ·c" --------------·········----·-·------------·-····-----------------···········--·--------------·········-------····------- si 1n l'ó11iq11t'S Xl i F'esli val de Músiques Religioses i del Món dc Gii'Ona 9 per Josep .l¡¡ji·é ............................................................................................................................................. RMC 10 Festival d e lús iques de Torroella de Montg.ri per U/1!\/C lathu lic Stutzmann, arlista convidada al Festi val d e Torroella per César tópez /iose/1 ........................................................................................................................................ XIX chubt'I'Liada a Vilabertran. Fidelitzant Lalcnl per!HUIC ---------··································-------------········--·-------------····--------------------················ 14 K.AZUCHI ONO DIRIGIRÀ l'OSC LA TEMPORADA 20U·l2 \likrolwsmos: Cants del ritu mossàrab per Prre /lrtfs Tangents: CèJ.lu les musicals per Jordi ,\ laluquer A1'S ubti lior·: Casals a l'O ~ p er .\arier Cita l'arria Cobla: A_nar d e baixa MAQUETACIÓ I SECRETARIA DE REDACCIÓ: per Josep Pasqual .................... .. .................................................................................................................................. Teresa Martrnez. COORDINACIÓ REDACCIÓ: Mercedes 19 Conde Pons. PuBLICITAT: Gestac. Indústria, 13. pral. 2a. 08037 Barcelona. Tel.: 646 46 84 38 Afe: molíst.gestac@movistar.es IMPRESSIÓ: Creacions Gràfiques Canigó, S.L. DISTRIBUCIÓ: SADE DIPÒSIT LEGAL: 8·34.432/83 ISSN: 1887·2980 Orque tr·a Came1·ata XXI. Més cosmopoUta que mai p er Adrià Gu.rens ------··································---------------··········--------------······---------························· 20 Associació \lusical Gaietà Renom per Pere . lndreu Ja l'iod ----·------··········--------------········-----------------············-----------·-·······--------···················· Temporada lberca rncra 2011-12 per Nlii\!C ...................................................................................................................................................... 21 22 A propòsit d c... SLel'a no GI'Ondon a per o~ llberl Tin·rrns -----····------·················----------···········----------····------------···········--------··················· Temporada 013C 2011-1 2 COL·LABOREN EN AQUEST NÚMERO: Jordi Alomar, Pere Artfs. Josep Barcons. Jaime del Blanco. Samuel Castellanos. Xavier Chavarria. Mercedes Conde Pons. Jordi Cornudella, Ana Marra D<!vila, Jaume Ferrete. Pep Gorgori, Adrià Guxens. Pere Andreu Jariod, Josep Jofré, César lópez Rosell, Jordi Maluquer. Josep Pasqual, Eduard V. Patsi. Albert SuM. Albert Torrens i Llurs Trullén. ~·-.~..-- ...~ per ;\ l ercedes Con de Pons IJIICIIIJ<'It'tlllll'lll CONSELL EDITORIAL! Josep M. Bricall, Josep M. Busquets, Josep Caminal. Salvador Cardús, Jordi Casas, Gregori Estrada, Gabriel Ferrer. Joaquim Garrigosa. Joan Guinjoan. Carles Guinovart, Teresa Lloret. Joan Matabosch. Ramon Muntaner i Ramon Pla. CoNSELl DE DIRECCIÓ: Pere Artls (editor). lluís Millet (director musical). DISSENY ORIGINAL! Ferran Sendra. NÚM. 321-322 •W'WE--.--- per/i NJ\IC ---------···········------------·············-----------··-··--------------------------------···········-------------··· Els instruments Baschct al INSTRUMENTS BASCHET Al MUSEU DE LA MÚSICA ~1u seu de Ja JVIüsica per Jaum e Ferret e El FesUval de .Jazz d'Arenys de Mar· compleix vinl an)'S per , ffberl wié ,\ Júsica per aJ g1-an públic. Fesli,'aJ del ~ ledilerm ni dc València per \ler cedes Conde Pons _______ ····-----····················· · ··············-----·· · ·········--- -----------·~------------······--------··············· 27 TEMA CI'Ïtiques prr \al'ier Clwmn-ia. Josep Pasqual. Lluís 7hlllén, \fercedes Conde __;. Pons. Jordi I/omar i Josep Barcons ~. .~.~~~-~~-~-~-~~-~~?.~!.:_, __~--~·~.~~~-~~-~~~~~~~~~~~--·-··----·-···-·-- ----·· __3.7. ___:~~~~~~~-J oan \hmén. Obm i estil. Bre u història d'una simfonia catalan a 38 per Jaimc del Blanco ·------·······························--------------·······------···-··---------·····-------------·················· .Joan \lanén. Una cròn ica internacional pN' amuel Caste/lanos !.!Associació .Joan Manén. A Ja recerca d el m ús ic perdut per A na Marta MUSICALIA 47 50 ------- Davila Angclcs 131tmcus- Uactriu al servei de la sop..a.no p er Pep Gorgori ··------------·-··························------ - --·········-~------··--- ----· ······-···--·-··························· Pape r d'assaig. ovel-la i mt:1sica per Jordi Comudello Uornbra a llargada de... Raquel Millàs per , In a \la l'fo Dó1•ila .................................................................................................................................................. 53 Llibres i discos per Jordi I/omar i Josep Barcons \lúsica e nc1·cuada per Eduard I. Patsi 3 295 ' J, LA 40 DE MOZART+ SARDANES SIMFÒNIQUES Josep Pons, director Sardan es simfòniquc~ Sc/t'CCIÓ W. A. Mozart: Smrfonia mim. 40 11 ' CARMINA BURANA BEETHOVEN 2 Xi mena Agurto, soprano Jordi Domènech, contratenor César San Martln, baríton Cor Líeder Càmera i Cor de Cambra de l'Auditori Enric Granados de Lleida Rubén Gimeno, director Full Say, piano Rubén Gimeno, director J. S. Bach: Fmgmerll per a cor FESTIVAL DE VALSOS I DANSES Michal !'resterowiC"l., director J. S. Bach: Fugn en Sol menor Say: Silk Road J. Strauss li: Selecció de mlsos i polques. W. A. Mozart: Concert pern pinuo mim. 23 Beethoven: Srmfoninmim. 2 J. Strauss: /ockcy Polktl Bielecki: Fmrtasin Bielecki: Amor. Secret Cage: 4'33" Orff: Carmina Bumna LLUM DEL NORD ELDESTiDEBEETHOVEN TROMBOMANÍAC DE !.:ETERNITAT AL FUTUR Veronika Eberlc, violi Cor Madrigal Rubén Gimeno, director M irela Lico, violi Òscar Diago, oboè Shi· Yeon Sung, directora Christian Lindberg, trombó i director Beatriz Blanco, violoncel Aleksei Ledebev, piano Oaniil TS\·etkov, piano Rubén Gimeno, director Sibelius: Concert pern vio/f i orqucstm Grieg: Pcer Gynt (suite mim. I) i altres J. S. Bach: Oratori de Pasqua Schubert : Simfonia núm. 3 Beethoven : Simfonia mim. 5 fmgments Berwald: Est rella dc Sorin David: Concert pera rrombó J. S. Bach: Suite pern violoncel (versi6tromú6) Txaikovski: Simfoninmim. S J. S. Bach: Concert per a dos pianos Txaikovski: Variacious sobro! 1111 tema rococó Brahms: Simfonia mím. I ABONA'T A 1OCONCERTS PER UN PREU INCREÏBLE! LA DAN7A DE BEETHOVEN AIXÒ ÉS BROADWAY Christian Lindberg, trombó Rubén Gimeno, director Gladys Rossi, soprano Stefano Palatchi, baix David Giménn Carreras.• director J. S. Bach: Coralnmú els metalls L.Mozart: Concert per 11 trombó Lindberg: Mandroke in tire comer Concurs de fanfares: 3 obres jinalístes Beethoven: Simfonia mim. 7 Selecció d'obres de: Bernstein, R. Rodgers , Rerbert, Gersh w'in, Leigh, Loewe, Lloyd Webber Preu d'abonament: de 104 a 399€ Venda d'abonaments a partir del 20 de juny Venda d'entrades a partir del 26 de juliol Informació i venda: 93 295 72 42 A/e abonamentsrapalaumusica.cat I I R EDITORI AL I final de curs arriba amb la trista notícia del cessament definitiu de l'acti vitat professional de l'empresa Euroconce rt, una de les promotore s deganes de la programac ió de concerts de música clàssica a Barcelona, activa durant vint-i-sis anys. Euroconce rt va ser fundada l'any 1985 per Anton i Sàbat i durant més d'un quart de segle s'ha caracteritz at per haver programat un cicle de concerts amb segell propi, difícilment classificable, que abraçava la música barroca, la música clàssica i el romanticis me primerenc, am b un denominad or comú: e l format de cambra. Euroconce rt, a més, tenia entre els seus al ·licients, el fet de comptar amb l'escenari modernist a del Palau de la Música Catalana. Euroconcert va fe r públic a final de maig un comunicat en què expressava que els motius principals que els havien dut a prendre una decisió tan difícil e ren de caire econòm ic. La reducció dràstica del suport econòmic -tant públic com privat- que durant aquests anys els havien permès mantenir les seves activitats han fet inviable la continuaci ó de l'activitat musical que incloïa, a més de la temporada musical a l Palau de la Música Catalana, el Cicle d'Orgue a la Catedral de Barcelona -vint-i-una edicions-, el cicle Música i Músics de Catalunya -dinou ed icions- i el segell discogràfic de música històrica catalana DISCANT. En aquests vint-i-sis anys de trajectò ria, Euroconce rt va deixar clar tenir una personalita t pròpia i, precisamen t per això, gaudi a d'un públic fidel que apreciava l'ambient intimista que propiciava el format dels concerts, la ca lidesa de l'escenari modernist a i una continuïta t amb a lguns dels intèrprets del cicle, com I Mu sici, que no hi va faltar cap temporada , tot sumant-hi vint-i-set actuacions . Precisame nt per l'hàbit a què tenien acostumat el seu públic, fa més d' una dècada va patir e l primer gran revés quan va traslladar una part del seu c icle a L'Auditori , motiu pel qual va perdre més de tres-cents abonats. Tot i això, el cicle s'ha mantingut a l Pa lau de la Música durant anys malgrat l'accés a l'oferta de cambra d'altres cicles com els d'Ibercame ra i Palau 100 i el creixement en l'activitat musical que va suposar la inauguració de L'Auditori. Els temps de crisi, però, no perdonen i Catalunya es queda òrfena d'un cicle senyer, al qual cal agrair la seva immensa tasca a favor de la música. La «Revista Musical Catalana» s'ha fet ressò dc l'activitat musica l realitzada per Euroconcert des dels se us inicis, a les beceroles també de l'etapa que va comença r l'a ny 1984. El número que tenen a les mans representa aixi mateix un fin al d'etapa. AI setembre ens retrobarem amb aires renovats, amb nova imatge, nous continguts i nous col·laborad ors, a fi d 'oferir als nostres fide ls lectors una Revista coheren t amb la seva història, però a lh ora a tenta a la realitat musical actua l i adequada a les noves formes de comunicació. Amb ganes de descobrir- los la nova cara de la «Revista Musical Catalana», els desitgem un molt bon RMC 32 1-322 Fi d'etapa, no us projectes estiu ple de música! 5 297 PANORAMA La lírica celebra els vint-i-cinc anys del Festival de Peralada Una mirada a l passat per projectar-se a l futur. El Pestival Castell de Peralada celebra amb tota solemnitat els seus 25 anys amb un programa 11del a unes eclèctiques a rrels, però am b Ja vista posada en el pla estratègic i a rlístic que està elaborant amb vista a les properes edicions el nou directo r de la mostra, Oriol Aguilà. I per CÉSAR LÓPEZ ROSELL a cita estival recupera enguany alguns dels artistes que n'han contribuït a edificar la història. tot alternant les seves actuacions amb Ics dc joves intèrprets i creadors innovadors. Fidel a la tradició, Peralada tornarà a ~er "un festival dc veus". Començant per la cita inaugural. amb un Nabucco de Verdi en versió dc concert ( 16 de juliol), interpretat per intèrprets verdians destacats. com Joan Pons, Maria Gulcghina. Fcrruccio Furlaneuo, Nino Surguladzc i Teodor llincai. L'OrquestTa i Cor del Liceu. dirigits per Nello Santi, acompanyaran els cantants. Montserrat Caballé, que ja va inaugurar el Festival fa 25 anys, tornarà a la mostra amb un recital clàssic a l'església del Carme (L 7 dc juliol) <Jcompanyada per Manuel Burgueras. i la mateixa nil la diva es tomarà crossover en una gala al costal d'Al Bano a l'Auditori. Robcrto Alagna. intèrpret inoblidable de la Caml(!t/ dc Bieito. és un altre dels que hi tomen per cantar àries i duets d'òpera al costat de la soprano Svetlana Vassileva (22 de juliol), acompanyat per l'O BC dirigida per David Giménez. El recital més esperat arribarà l'I d'agost. amb l'incombustible Placido Domingo en un any d'homenatges amb motiu del seu 70è aniversari. Àries d'òpera i sarsuela. al costat dc la jove soprano Virginia Tola. faran les delícies dels seus seguidors. La magnífica orquestra del Palau de Ics Arts l'acompanyarà en aquesta memorable nit dc retorn. L'exquisida Sandra Radvanovski, nova estrella del Met, oferirà un recital el 2 d'agost a l'església del Ca rme. Tot un luxe. Però un dels atractius del Festival és l'òpera Orj'eo ed Eurídice de Gluck amb muntatge dc Carl us Padrissa i La Fura (29 i 31 dc juliol). En aquesta "proposta innovadora i de risc". Padrissa situarà en escena els músics dc la desenfadada orquestra BandA ri. El Cor de Cambra del Palau i Ics veus d'Anita Rakhvelix- L RMC SONORA RADVANOVSKI PLACIDO DOMINGO viii, Maite Alberola i Aux iliadora Toledana arrodoniran aquesta producció pròpia del Festival. joan Manuel Serral. un altre dels habituals de la mostra. hi actuarà el 15 dc juliol. Acompanyat per la Simfònica del Vallès interpretarà Ics peces m6s populars del seu repertori. Serà la seva tl11ica gala de l'estiu, però no l'única estrella de l'estiu musical. El llegendari i polifacètic productor musical Quincy Joncs presentarà el 20 de juliol el seu projecte '·Quincy lones & Thc Global Gum bo All Stars", un concert ple de sorpreses en el quals músics occidentals es fusionen amb africans i de l'Orient Mitjà. El croonerdel segle XXI jamic Cullum (S d'agost). desgranarà el seu disc The pursuíl. La Locomotora Negra (li d'agost). que celebrarà els seus 40 anys dc carrera, i Rosaria ( 14 d'agost) s'afegiran a la festa, que tindrà com a traca final un espectacle dc Comediants el IS d'agost. El muntatge recorrerà els carre rs de Peralada i serà l'única ci ta del Petit Peralada, que recuperarà tol el seu contingut en properes edicions. Blanca Li, amb El jardí de les de/feies (3 d'agost), Rafael Amargo amb Para Peralada i l'espectacle del Corella Ballet amb Lucía Lacarra i Alícia Amitriain, hi assumeixen la quota de dansa. que en el futur s'ampliarà. mentre que 1!1 pianista Ka tia Michel (23 de juliol) i el violoncel·lis ta Daniel Müllcr-Scott (30 dc juliol) exh ibiran talent a l'església del Carme. erò 25 anys són molts i per tornar la vista enrere. a més dc l'exposició fotogràfica commemorativa de la mostra instal·lada al Palau Robert de Barcelona. cal escollar Carme Mateu. La presidenta recorda com va gerrninar el Festival: ··La idea va ser de Carles Caballé. Arran d'una òpera amb Montserrat representada en aquest espaí, em va dir: per què 110 aprofiteu aquesta infraestructura per mwTtar un feslíl'al? Jo vaig posar-hi tots els peròs. No anirà bé, és molt difícil... Però la insistència ens va animar i vam emprendre aquesta aventura amb la convicció que només seria per u11s anys. però no que arribaria a 25 edicio11s. Estic segura -continua-que els meus pares se sentirien feliços amb la celebració del festival al castell que van comprar i van restaurar dues vegades. Efls sempre el11an veure com un centre cultural i els ompliria d'alegria veure que està obert, sense distincions. al públic que estima les arts escèniques i la IIUÍsica." Tant ella com la seva família han posat bona cara al mal temps enrrontant- P PANORAMA sc <I la crisi i a la disminm:ió de patrocini incorporant -hi Oriol Agu ilà. un gran amant de la clà:;sica i les arts escèniques i un expert en màrqueting i captació dc mc<.:cnatge, per pilotar la nova etapa. Es tra<.:ta de redefinir el Festival recuperantnc 1\:ssència i pensant no només e n el públic de sempre. sinó en nous espectadors. que n'hi ha a Catalunya però també al sud dc frança . També buscant noves l'órm u les per nca r es pectacles umb segell p ropi, estimulant les coprodu<.:cions. Mateu de Suqué té records inoblidables d'aquests anys. Hi ha personatges que li han de ixa t pet·jada. Figures com Placido Domingo, Simon Estes. Ro berto Alagna. Angela Gheorghiu o Alfredo Kraus -en la que va ser una de les seves dar reres actum:io ns- es va n al lo tjar o va n passar una part de l d ia a la seva casa dc Garbet. Domingo li va dedicar una seren<~ta a la llum de la lluna. I no oblida c i seu gene rós comportamen t amb ella quan e ra a o va York trac ta nt-se d'una greu malaltia ja su perada. Se sent wmbé orgullosa de l'amistat amb Montserrat Caballé. ··sempre entranyable ... llabitualment li envia postals i ca11es des dc Ics ciutats on uctua. Tampoc no oblida losep Can·eras. El tenor va ser un dels protagonistes d'un dels moments c ulmina111s dc la història dc Pe ralada. El 14 d 'agost de 1988 va reaparèixer <tl Festival desp rés de superar una leucèmia. La reina Sofía. la seva germana Irene i Diana dc Gal·les van acudir. des de Mallo rca . a aques ta cita i a un recita l anterior dc Caballé. ··Va ser una nit memorable. En els moments que l'aig compartir amb la desapareguda princesa em l'a parit/f del seu amor per la dt111sa i de quant li agradm•a ballar. ·· é bones vibracions dc les seves trobades amb Lorin Maazel , Daniel Bare nboim. Rostropóvitx, Z ubin Mehta, Ri ccard o Muti, Yehudi Menuhin. Alícia Alonso, Giorgio Strehler. Adolfo Marsillach, 1 úria Esper! i Irene Papas. ''Aquesta última va propiciar una de les quatre ll i Sites de la reina Sofia al Festival, del qual és una entusiasta!·· Explica i no acaba. Sobretot en parlar de les exigències estranyes d'alguns artistes com Liza Minnelli, Sammy Davis júnior o )crry Lewis. que va demanar. per contracte, que li posessin una màquina Jlevaneus a J 00 metres d e l'escenari per a ssegurar-se que "a l'agost u11a llevada no el retingués a Peralada!··. Woody Alien. a més de demanar que el seu coLXe no passés per túnels, va exigir tovalloles negres i va fer canviar un sofà de lloc per superstició. I Keith )arrett va demanar un cale factor a l'escenari per si passava fred. T Roberto Alagna "La Ineva vida és el teatre" La ga la lú·ica qu e protagoniLzarà el tenor francès d'origen sicilià a l'A uditori Parc del Castell cle Peralada és una cl e les cites més aLTactives de les noces de plata del festival d'estiu. Rober- .RMC to Alagna, que debutà com a Don José en aqu est espai ja fa dot- 21 22 ze an ys, hi tornarà en u na gala operística al cos tat de la so- 3 -5 prano búlgara Svetlana Va s il eva, acompany ats per l'OBC sota la direcció de David Gimén ez Carreras. Fidel a les se e arrels, Alagna explica amb apass ionam ent la seva manera d'entendre l'òpera i la mú sica i quü1 paper ocupa en la seva vida. I per MERCEDES CONDE PONS - Vostè sempre ha vi cut a prop de la mús ica. La seva é una família d'artistes. Per què va escollir el cant? -Jo no vaig escollir res. perquè durant la meva inf"antesa era molt tímid . Quan ets així no esculls res perquè no tens iniciativa. Però to t ha vingut cap a mi. És com un destí que m'ha portat fins on sóc a ra . lo no he demana t mai a l director d'u n teatre s i podia l'e r una òpera per a mi. L'única òpera que he proposat i he volgut fer és Cyrano perquè aquest personatge c m parlava: aquest home acomplexa t, amb aquells dubtes . e ra jo mateix! Per a mi era mo lt important fer aquest paper. ben bé com una teràpia. -Se sent millor e n escena quan interpt·eta un personatge amb e l qual es reconeix més, com Cyra no, o bé e n aquells amb què no té res a veu re? -M'agraden tots. La naturalesa humana té sempre intemament una contradicció: tots som Doc tor je kyll i Mister Hyde d'alguna mane ra ... Cada vegada que un s'endinsa en un personatge hi ha una part amb la qual es reconeix o s'hi pot sentir proper. Tot això q ue succeeix. tant si és bo com dolent, ve donat per una situació determinada. És Ja naturalesa humana la que ho provoca. Sempre que faig un personatge vaig a defensar-lo, a buscar-hi allò de positiu que pot haver-hi dins . -Com s'ha sentit quan l' han crit.icat? - Hi estic habituat, perquè he estat criticat sempre, des dels meus inicis. Hi ha mo lta gent que parla de mi i jo no m'hi reconec. oo séx: jo. És com un personatge que s'han inventat. Tots aquests que parlen ai\.Í de mi no cm coneixen. realment. perquè tots els que m'han freqüentat, em coneixen i han treballat amb mi saben que no sóc a ixí. Aquest és un fet amb el qual has d'aprendre a conviure i no et por afectar la salut. L'has d'acceptar i mirar d 'anar endavant. -No té necessitat de reivindicar-se ... - o, no m'agrada fer-ho. En la Carmel/ del Liceu va venir un crít ic francès que durant vint-i-cinc anys s'ha dedicat a destruir-me i després de la funció gairebé cm feia petons! Com és això? Ara és director d'un teatre i el primer que 7 199 PANORAMA RMC 8 300 vol és convidar-mc a cantar. Llavors un n.:Ocxiona: ¿potser vol dir que el que voli<t abans cru cridar l'atenció? - L<t seva darrera presentació a Catalunya va ser com a Don José (Carmen dc Bizct) al Liceu en la producció de Calixto Bicito que vostè mateix va estrenar a Peralada l'any 1999. Don José és un rol que vostè ha cantal molt, però aquesta producció és força especial, a més dc suposar fa dotze anys el seu debut en un rol que ara està cantant arreu del món. El Don José segons Bieito és diferent dels altres que ha cantat durant la seva carrera? - D'entrada sempre hi ha algun tret comú que té a veure amb la meva personalitat, però cm sento mo ll afortunat que aquest fos el meu primer Don José. Amb Calix to ens vam fer amics de seguida perquè ens entenem molt bé. Ell sempre m'hu deixat molta llibertat i ha confiat molt en mi. De fet, hi ha moltes escenes en aquesta producció que són meves. Considero que aquesta és la producció dc Carnum més bonica que he fet mui. perquè és la més realista a l'hora d'explicar aquest món dc gitanos. de perill. Ell no veu Carmen com la dóna lliure que tothom imagina. Carmen, com també en la novel·la. no és lliure; està casada amb Garcia, que és un delinqüent, un lladre i un assassí i està tancat a la presó. En aquesta producció queda molt clar, perquè quan van a la muntanya a fer contraban hi va obligada per Dancaire i Remcndado, que la forcen a fer dc contrabandista. Per això se sent tan atreta per Don José, perquè per a ella Don José és la clau per alliberar-se d'aquesta gent. M'agrada treballar d'aquesta manera perquè així es produeix una veritable col· laboració. Béatricc [UriaMonz6nJ. que ha fet molt Carmerz, diu que no s'havia sentit mai tan im pl icada com en aquesta producció, perquè és una Ca rmcn molt humana i s'hi pot per·cebrc una dona amb les seves debilitats. Ics seves pors, els seus dubtes. No és creïble una Carmen que comença a riure quan se li posa al davant algú amb un punyal. -Com pensa vostè Don José sobre l'escena? - Depèn de l'experiència de la vida. El meu Don José està en continu creixement. L'experiència de la vida fa que el personatge canvií al llarg dels anys. També depèn dc la companya de repartiment que tinguis, de la producció, de com et trobes... Crec que no s'ha de pensar gaire i cal deixar anar molt l'instint i trobar-hi l'equilibri just. Un cop vaig llegir que Don josé no és molt conscient del que fa al primer acte, i crec que és encertat. perquè normalment es pensa que Don josé des del principi està fa scinat per Carmen. I en aquesta producció no! Al principi hi ha un joc dc seducció entre tots dos. hi ha una complicitat que es va creant. com en la vida real. L'es- cena del tercer acte, que és molt dura. al principi s'ha de fer amb amor, perquè la violència no creix fins al final. En aquest sentit, Béatrice em va dir una cosa que em va emocionar. Aliï na I dc l'acte. quan jo m'acosto a ella amb violència, ella crida. Béatrice fa un crit que li surt del cor i em va dir que no el podia controlar, que li surt d'una manera natural. Em va d ir: "Quan arri bes, al començament sembles un pobre ocellet que no vol fe r mal a ningú. En el moment en què canvies d'actitud. sembla que et facis molt més gran i molt més alt, i fas por!" Suposo que aquest tipus de coses sorgeixen amb la maduresa; a més. estic en un moment de la meva vida en què estic serè, estic tranquil. No tinc res per demostrar. -Com bo fa per no traspassar el límit entre els sentiments de ficció i els de veritat quan està sobre l'escenari? -jo tot allò que faig sobre l'escena ho estic sentint. aturalment, s'ha de controlar. perquè no pots ser violent de veritat, però hi ha tècniques que s'aprenen amb l'experiència. El més important és sentir-te commogut per la música . per la història i pel teu company d'escena. La meva vida és el teatre, l'escena. Fins i tot en la vida real, jo sempre visc en aquesta il·lusió, no estic mai en la realitat. Això fa que pugui suportar-ho tot. tant el bé com el mal. -Quant hi ha de música i quant de teatre, en l'òpera? - Tot és important. l'art és un tot. El més important és estimar. Veig molts dels meus col·legues que quan els pregunten què escolten en el temps lliure, et diuen que de tot menys òpera. Jo escolto de tot i, fins i lot. canto de tot, però la meva música favorita, la que cm fa vibrar, viure ... és l'òpera! Quan sóc al teatre m'encanten els assajos. sentir i veure els allres és tot un plaer! J penso: quina sort poder fer aquesta feina! - Quina opinió li mereixen les produccions modernes, que adapten i, sovint, transgredeixen el sentit or·iginal de l'òpera?... -Què és la modernitat? Ningú no ho sap del tot. Si fas una cosa que no explica la històtia. on és la modernitat? La modernitat és la manera d'explica r la història amb la tecnologia moderna. sense desnaturalitzar la història tradicional. original. La modernitat està. d'entrada. en els sentiments; transmetre entre el públic i els artistes els sentiments que vol vehicular una obra. -Com es veu d'aquí a vint anys? - Més vell... o m'agrada pensar en el futur. Visc el present. no preparo res. M'agrada deixar-me sorprendre per la vida, per la gent. pels amics... Tot el que he fet és tant més en comparació amb el que volia fer quan era jove... He rebut tant i sense demanar res, que només cm queda donar gràcies a Déu per haverme donat la força per fer-ho! El que sí que tinc clar és que jo podria deixar de cantar demà mateix sobre l'escenari, però no podré deixar mai de cantar per a mi mateix. El dia que no pugui cantar ni per a mi mateix moriré. PANORA MA Xli FESTIVA L DE MÚSIQU ES RELIGIOSES I DEL MÓN DE GIRONA Originalitat i fusió d'estils en clau sagrada Festiva l de Músiques Religioses i del Món de Girona celebra la dotzena edi~I ció amb un programa format per dinou concerts que té lloc entre el28 de juny i el l O de j u Iiol. I pe-r J-O-SEP JO_F_R_É _ __ mmurcat per la seva maduresa i l'exigència artística, inclou ducs produccions pròpies, sis programes d'encàrrec (dos dels quals coproduïts amb festiva ls dc prestigi. com el Fcstival lntcmaciomil de Músic<l y Danza dc Granada i el Festival dc ~lusiques Sacrécs du Mondc de Fes). duc · estrenes i uns quants concerts únics n l'Estat. lot dotant el Festival d'una ident itat pròpia amb un segell inqüestionable dc qualitat. A més, es tracta d'un dels festivals catalans que més elabora els continguts: els programes del concert s'adapten a la per analitat del Festival. bas<Jda en l'equilibri entre la música antiga i les músiques del món. en el marc impressionant dc la Girona monumental; sense renunciar a Ics vessants festiva i participat iva i amb l'objectiu d'aconseguir que els concerts esdevinguin experiències úniques. Entre els encàrrecs cal destacar el dos concerts que ofereix Rachcl Podger. el 6 i 7 de juliol al claustre de la Catedral amb la integral dc les Sonates i Parlites per a IJiolí sol dc j. S. Bach. així com el concert d'obertura del Festival a l'Au· di tori de Girona (28 de juny) amb la soprano María Bayo amb cors dc Girona que, amb el lema dc" uit sacrée". interpretaren algunes de les obres més populars de la música religiosa dc tots els temps; i el de cloenda, el dia 1O dc juliol a la Catedral, on el conjunt alemany Cant us COlin. dirigit per Konrad junghiincl, desplegarà la complexi tat dels sis Motets, BWV 225-231 dc j. S. Bach. També cal destacar. dels programes encàrrec, el tradicional recital d'orgue que ofereix l'organista titular de otre-Damc de París, Olivier Latry ( I dc juliol) i el concert Musica Reservala de Barcelona & Peter Phillips del dia 30 de juny E a la Cated ral, on s'interpretà l'immens motel Spem in alium dc Tallis. els Responsoris de Victoria i el Miserere d'A· llcgri. Stile Antico, en una coproducció amb d Festival In ternacional de Mlisica y Danza dc Granada, presenta un programa centrat en Victoria i altres compositors del Segle d'Or (3 de juliol). També en coproducció. en aquest cas amb el Festival de Musiques Sacrécs de Fes. es presenta un espectacle molt especial: Divana & Prem Sanyas. en el qual es fon la projecció dc la pel·lícula de cinema mut Prem Sanyas (Franz Ostcn, 1925) amb l'actuació en directe del conjunt Divana del Rajasthan. El claustre romànic dc la Catedral dc Girona torna a ser l'escenari del cicle Veus Íntimes al Claustre, on. a més del doble recital de Rachcl Podger, hi ha un recital d'homenatge a Pau Casals a càrrec del violoncel·lista Lluís Claret (9 de juliol) i el concert ·'Memòries d'una ànima", homenatge a Franz Liszl en el200è aniversari del seu naixement. a càrrec del piani!\ta Lluís Rodríguez Salvà i l'actor Joan Massotkleincr. Una proposta original i interessant és la del dimecres dia 6 dc juliol a la Sala dc Cambra de l'Auditori de Girona. on. amb el títol de No toquin les mwes mans, Va lcria Guglictti ofereix un espectacle d'omb res xineses on es troben el cinema mut. els titelles i la música. n el marc de Ics Escales dc la Catedral, Pablo Milanés, un dels creadors de la Nueva Trova Cubana. presentà, en un concert únic a l'Estai. peces del seu darrer disc Regalo i algunes noves composicions (30 de juny). lli ha també un concert amb la tilla de Ro vi Shankar. Anoushka Shankar, que presentarà un nou projecte discogràfic: Flamenca Gipsy Joumey. de diàleg entre ragM i flamenc. El Ballet Reial dc CM1bodja (8 dc ju liol) ofereix un ritual fruit de les grans tradicions dc la dansa hindú. que mostra la llegendària cerimònia del matrimoni. 1 encara les actuacions de Roger Mas i Peret. Uri Caine, un dels màxims representants dc l'avantguarda jazzística actual. investiga, a través de les seves propostes, la vessant més religiosa dc la música dc Gustav Mahler en un concert a l'Auditori de Ja Mercè el dia 6 de juliol. E STILE ANTICO RMC PROGRAMACIÓ -I de juliol. 20 h. Catedral Olivier l atry. -2 de juliol. 22 h. Escales de la Catedral. Roger Mas. -3 dc juliol. 20 h. Catedral. Stile Antico. -3 de juliol. 22 h. Escales de la Catedral. Anoushka Shankar. -4 de juliol. 2 I h. Claustre dc la Catedral. Memòries d'una ànima. Lluís Rodríguez Salvà. -5 de juliol. 22 h. Escales de la Catedral. Divana & Prem Sanyas. -6 de juliol. 1l h. Sala de CambraAuditori de Girona. No toquin les meves mans (concert familiar). -6 de juliol. 20 h. Claustre de la Catedra l (part 1). Rachel Podger. -6 de juliol. 22 h. Auditori de la Mercè. Uri Caine & Enscmble. -7 dc juliol. 20 h. Claustre de la Catedral (part 11 ). Rachel Podger. -7 dc juliol. 22 h. Escales de la Catedral. Peret. -8 de juliol. 22 h. Escales de la Catedral. BaUet Reial de Cambodja. -9 dc ju liol. 21 h. Claustre. Lluís Claret. -9 juliol. I 9 h. Església de Sant Fèlix. Cor Àkan. -I Ode juliol. 20 h. Catedral. Canrus Colin. 3 21 - )22 9 )Qf PANORAMA FESTIVAL DE MÚSIQUES DE TORROELLA DE MONTGRÍ Grans veus i produccions pròpies La 31 a edició del Festival de Músiques de Torroella de .Vlonlgrí, que tindrà lloc del 50 dc j uliol al26 d'agost, oferirà enguany un tota l de 15 concerts e ntre produccions pròpies, coproduccions que pos teriorment giraran i actuacions de ñgures destacades del panorama m usical català i europeu. I per RRMC uperada la trentena, el Festival de Músiques dc Torroella dc Montgrí enca ra l'edició actual amb un marcat accent posat en la recuperació de patrimoni -Missa de Requiem de joan Cererols-, la programació de grans obres del repertori barroc - Missa e11 Si me11or dc Bach-. les propostes alternatives, com Ics que suggereix el saxofonista Jan Carbarek i The Hilliard Enscmblc i la presència de grans veus: Magdalena Kozcna. Phi lippe jaroussky. María Bayo i Nathalie Stutzmann. principal artista convidada. El Festival dóna el tret de sortida el 30 de juliol amb un concert de l'Acadèmia 1750. sota la direcció d'Stefano De321 )2:2 micheli i amb la presència solista dc Ja mezzosoprano Gemma Coma-Alabert i l'oboista Pepo Domènech, amb un programa d'obres de Bach, lliindel i Vivaldi. L'orquestra J\l;adèmia 1750 també serà present en el concert que el 5 d'agost - amb repetició el d ia 6 a la pròxima localitat empordanesa dc Verges- girarà temàticament al voltant del cànon i fuga a Alemanya i Itàlia dc la primera meitat del segle XVIII amb Stefano Demicheü al clavicèmbal i direcció. El 26 d'agost l'orquestra clourà el festival amb un concert protagonitzat per la soprano María Bayo i el nautista Marco Brolli, amb obres de Ferrandini, Porpora i Manuel Pla. D'aquest darrer s'interpretarà el Concert per a j7auta travessera en Si bemoll major. El patrimoni musical català serà present també en el concert en memòria d'Ernest Lluch. que enguany convida el cor La Stagione Armonica i el director Sergio Balestracci per a la interpretació de la ¡\fissa de Requiem a dos cors i baix continu de Joan Cererols. en un programa que inclou també tres motels de joham1 Sebastian Bach i el Miserere de Gregorio Allegri. Una altra proposta interessant serà la dels Dunedin Consort & Players, que oferiran la magnífica Missa en Si menor de J. S. Bach, una de les grans obres del cànon occidental. No passarà desapercebuda l'especial proposta del prestigiós conjunt vocal The J Jilliard Enscmble i 10 el saxofonista jan Garbarck, que pre- S RMC 302 THE HILLIARD ENSEMBLE I EL SAXOFONI STA JAN GARBAREK senten el seu programa Officium Novum: una curiosa i encisadora revisió del cant gregorià i la polifonia amb les improvisacions inserides pel músic noruec. Presència destacada serà també la de dos pianistes molt estimats pel públic català. D'una banda. el pianista rus Gtigori Sokolov amb un programa que inclou obres de Bach i Schumann i, de l'altra. el bilbaí joaquin Achúcarro. amb obres de Bach-Busoni. Beethoven, Liszt, Rakhmàninov i Skriabin. El contrapunt al mestratge d'aquests dos músics el posarà la jove i prometedora pianista Alicc Sara Oti. amb un recital d'obres dc Mozart. Beethoven, Chopin i Liszt. El cinema i la música es fusionen novament amb la projecció acompanyada de música en viu que des de les darreres edicions fo1111a part de la programació habitual del Festival. Enguany s'ha escollit La Passion de jeanne d'Arc (França, 1928) dc Cari Theodor Dreyer i la música de Bronius Kutavicius, que interpretaran en viu la Berg Chamber Orchestra sota la direcció de Peter Vrabel. La veu és la protagonista del tram final del Festival. Tres tipologies vocals diferents en un registre similar, que oferiran una mostra de l'ampli ventall dc possibilitats que ofereix l'insnument més versàtil. La mezzosoprano txeca Magdalena Kozena oferirà un recital, acompanyada per l'experimental pianista Ycfim Bronfman , amb obres de Mussorgski , Xostakóvitx, Ravel. Rakhmàninov i Bartók. El contratenor francès Philippe jaroussky es presenta a Torroella també en recital, però amb uns acompanyants d'honor com són el pianista Jeróme Ducros (piano) i Gautier Capuçon (violoncel) amb un programa amb obres de Saint-Saens, Fauré, Albéniz i Massenei. I. per cloure la programació. la contralt i directora francesa 1 athalie Stutzmann ofelirà dos concerts dc característiques ben diferents. D'una banda. i junt amb la seva formació instrumental Orfeo 55. proposa un programa format íntegrament per obres d'Antonio Vivaldi, en les quals intervindrà en la seva doble faceta musical. Dos dics més tard. Stutzmann oferirà el seu persona l Viatge d'ltiFem (\Vinterreise) de Franz Schubert. acompanyada per la pianista lnger Sodergren. E nguany, tots els concerts tindran lloc a l'església de Sant Genís de Torroella de Montgrí: d'una banda. per raons pressupostàries -els concerts a l'aire lliure encareixen molt la producció- i, dc l'altra, tot esperant que l'Espai Ter, el nou eq uipament cultural de Torroella dc Montgrí i l'Estartit, estigui acabat. atès que falta un milió d'euros d'aportació necessària per finalitzar la construcció. segons que va confirmar Josep Lloret. president dc joventuts Musicals de Torroella dc Montgrí. Aquests dos últims anys. el Festival dc Torroella de Montgri ha vist reduït el pressupost en 240.000 euros -del gairebé mi lió d'euros amb el qual comptava el 2009, als 690.000 euros d'enguany- , principalment a causa dc la reducció en l'aportació del Ministeri dc Cultura, entre un I 0% i un 12%, i la del Govern català un 10% . Catalunya Caixa, principal entitat patrocinadora del festival les darreres edicions, també ha retallat molt l'aportació. PANOR AMA LA CONTRALT I DIRECTORA, ARTISTA CONVIDADA AL FESTIVAL DE TORROELLA Nathalie Stutzm_ann per CÉSAR LÓPEZ ROSELL na gran dama de l cant i de la direcció musical serà !"artista convidada del Festival de Músiques dc Ton·oella d 'enguany. L'exquisida contralt francesa Nathalie Stutzmann (Suresncs, 1965) iJ.Iuminarà la mostra empordanesa. L'artista. que ja havia can tat a la veïna Schubertíad a a Vilabertran i a Barcelona. desplegarà !"àmplia gamma dc recursos d'una polifacètica personalitat els dies 2 1 i 23 d'agost interpretan t amb la seva formació Orfeo SS les joies del seu disc sobre Vivaldi, Prima donna (Deutsche Grammophon). i els cèlebres lieder que configuren e l Winterreise de Schubert, acompanya da per la inseparable pianista lnger SOdergren. La presència d'Stutzman n a Ton·oella és to l un esdevenime nt. En p ri mer lloc per un perfil interpretatiu especial. que en fa una at1ista diferent. Posseïdora d'una bellíssima. rodona i rotunda veu que no fa concessions a ls efectismes. és una de Ics poques contralts autèntiques del panorama líric, però a més alterna aquest rol amb la direcció d'orquestre s i toca e l piano i el fagot. És una dona moll inquieta que necessita aprofundir els repertoris en què es mou. Aquesta ha estat una de les raons per Ics quals fa dos anys va crear Orfeo 55, una formació amb instrument s d'època i també convencion als feta a la seva mida. Plega ts im pulsen e ls seus projectes de música barroca i d'altres registres. tot explotant una creativitat musical exuberant. Els seus enregistram ents com a Jiederista d'autors com Schu bert, Mahler, Brahms. Debussy, Fauré i e ls cinc volums dedicats a Schumann. l'han portada a aconseguir importants premis internacionals, entre els quals un Grammy. Stutzmann es presenta a la cita al Parador de Conca. exhibint simpatia i una energia desbordant. Falten només unes hores per al seu enlluemado r concen en la Setmana de Música Religiosa i encara ha de dedicar una part del seu temps a un rodatge per al programa Informe Semanal de TVE. Però e lla no sembla tenir pressa i s'esplaia en unes respostes en les quals sempre apareix un punt d'ironia. - Què 1!1 va impulsat· a acceptar l'oferta del Festival de Torroella? -L'atmosfera especial d'aquesta mostra en què ofereixen una programaci ó U molt de l'estil que a mi m'agrada. Tot això fa. a més, que cm senti molt orgullosa que hagin pensat en mi com a artista convidada i més tenint en compte els intèrprets iHustres que m'han precedit. Ja li anticipo que la meva participació s'ampliarà a l'ed ició dc 2012. Hi vindré com a directora d'orquestra al nou auditori. -¿Ens pot parlar de l programa dels seus dos concerts? -El primer estarà dedicat a Vivaldi, amb la inclusió de peces del disc Prima donna que he enregistrat amb Orfeo 55. En el segon oferiré un recital amb els lieder de Winterreise dc Schubert, acompanyad a al piano por Jnger SOdergre n, per mostrar la meva faceta en aquest repertori que m'ha donat tantes satisfaccions. Amb aquesta vida que porto amunt i avall, tenir un projecte així és ideal. -Un de ls al·licients de la seva participació a l festival és que gaudirem de l primer treball enregistrat com a cantant i directora. Què la va impulsar a desenvolupa r aquest projecte entorn de VivaJdi? -La possibilitat dc donar una visió completa de les àries escrites per ell per a contralt, però el repte era fer-ho no només vocalment, sinó des d'una musicalitat que permeti ressaltar les diverses orquestraci ons i colors. tot donant protagonisme a l'ús del salteri, la nauta. l'oboè, les trompes i altres instruments . Un recital de cant pot ser molt avorrit si no s'utilitzen aquests cromatismes musicals. - To t a ixò està mo lt bé, pe rò ¿com aconseguei x mantenir l'equilibri fent dues coses tan complicades a la vegada? -Utilitzant tota l'energia i la concentració necessàries per cantar i aconsegui r alhora que l'impuls dc la teva visió musical arribi a l'orquestra. És esgotador però meravellós. I l'única manera que la versió que tens al cap la sentis com a completa. -En aquest projecte rivalitza clarament amb els castrati ... -Aquest és un dels objectius de l'àlbum. La veu dc con tralt o dc mezzo és més a prop de la del castra to que no pas la que se sol fer servir habitualme nt. Avui s'ut.ilitza la de contratenor per recrear aquest repertori amb una tessitura que els italians denominaven com faise/o. Sona angelical, infantil. En canvi. la de contral t ens porta a la terra, a les arrels. I encara que interpretem el mateix repertori, l'efecte és diferent. Les veus de contralt tenen un so més recolzat i Ics de fa lset tenen menys recolzament i són més de cap. És molt interessant, aquest contrast. - Pe r què ara hi ha ta n poques veus )21-322 de contralt? -Això és el que jo em pregunto! A l'època de Vivaldi abundaven Ics cantants amb aquest registre. És una veu natural amb la qual has de néixer. Té a veure amb l'estructura del teu cos. amb les hormones. És una veu molt especial. amb un caràcter molt ambigu i que necessita madurac ió. -On hi ha el problema per trobar-les? -Segons la meva opinió, entre les joves contralts hi ha una moda de cantar massa agut. Alguns professors reforcen aquesta tendència i crec que és un error. S'ha d'anar amb compte amb això, perquè en forçar les veus es contribueix a destruir-les. I aquesta tessitura greu, tal com em va ensenyar la meva mare, necessita més temps per refermar-se. Uns quinze anys més que les veus agudes. - Vostè és filla d' una soprano i un baríton. Quina innuència han tingut els ge ns e n la seva carrera? -Em sento molt afortunada del meu entorn familiar. Durant molts anys vaig estudiar cant al costat de la meva mare. la soprano Christiane Stutzmann , la qual, a part d'ensenyar- me. va protegir la meva carrera i sobretot la meva veu. Després vaig tenir altres professors a Pañs, com lla ns Hotter o Lou Bruder. Però haig dc dir que Ics idees per desenvolupar la meva carrera són meves. Aquestes no poden venir dc !"exterior. El que 11 t'arriba de fora és la inspiració i l'apn!- RMC 303 PANORAMA 12 304 ncnwtgc. I he tingut la sort dc poder acIUar al costat dc músics dc Ja cmcgoria dc Mark Minkowski. John Eliot Gardincr, Simon R~lltlc o Sciji Ozawa. - A Torroella interpretarà Winterreise. ¿E!>tà d'acord amb els que sostenen que e~tà escrit per ser cantat per homes? o entenc per que es pensa això. Schubert vu compondre més de 600 lieder i no va deixur cspccifïcat per a quin tipus dc veu estaven escrits. La majoria eren per a veu i piuno. Quan es reunia umb amics, entre els quals hi havia doncs i homes. ell s'asseia al piano i els convidats interpretaven Ics cançons. Només n'h i ha I I que estan escrits en clau de Fa. o el que és mateix. que van ser pensades per a veu masculina. - Però alguna •·nó deu tenir els que proposen una opinió contrària a la seva... - El que passa és que els poetes d'aquella l:poca eren homes i els textos eswn narrats des dc la seva sensibilitat. pc•·o no hi ha res típic masculí en aquells poemes que parlen dc l'amor.la vida, de la por a estar sols, dc la naturu. Potser el que s'hi podria considerar masculí és la forçH ncccssilria per estar cantant 80 minuts sense par-.u·. Un exemple del contrari serien Ics cançons del Don Quixot dc Ravel. La tessitura interpretativa hi és molt bona. però el contingut és ple de tòpics masclistes: m'agraden les dones, m'agrada beure... Res que tingui a veure amb Ics obres dc Schubert. - Salta del repertori barroc al romàntic. Com s'adapta a nquests canvis de registre? - C!lda rcpcrto l'i t'o bl iga a una immersió no només en la música, sinó també en el context històric i sociològic de l'època. Però tinc gent qual ificada que m'assessora. En Pri111a dot111a, un musicòleg m'ha ajudat buscant tota la informació i els manuscrits que han donat peu a aquest àlbum. Això m'ha petmès. entre altres coses, enregistrar peces fins ara inèdites. - A més dc la seva gira amb Orfeo 55, aquest any dedica molta atenció a Mahler i ho fa acompanyada, a més del seu pianista, amb grans orquestres, com la Filhannònica de Berlín. Què suposa per a vostè treballar amb Rattle? - Amb mot iu del centenari de Mahler cantaré amb ells les simfonies Tercera i Vuitena. Porto ja quinze anys col·laborant amb aquesta orquestra i conec Simon Rall lc des d'abans que Ja dirigís. Treba llar amb ell és fàcil i agradable. 1 adoro la seva formació, que és com si diguéssim el Rolls Royce de les orquestres. Tenen un sentiment i una intuïció musica l extraordinaris. Em sento còmoda amb ells, però ta mbé molt responsabilitzada d'estar a la seva altura. Són tan perfectes! -En quina de les seves prestacions se sent millor? -Quan canto no cm veig com una ar- tista que expressa musicalitat, sinó com un músic que interprc t ~l a través dc la veu. que és l'instrument favorit per expressar Ics meves idees musica ls. Però ara, quan dirigeixo, la gent té una reacció molt diferent. Abans cm deien: '·quina veu més bonica!" Ara d'allò que em parlen és de les idees musicals que transmeto. però quan només cantava també bi eren. -Es prodiga més en recitals que no pas en òpera. ¿ És pel temps que exigeixen els assajos? -En part. sí. Però a mi m'agrada l'òpera i acaricio la idea de dirigir-nc alguna en un futur pròxim. I també música espanyola. He interpretat Falla. però també m'atreu Arriaga. - Amb tanta feina i compromisos a la vista, ¿li queda temps per a vostè? -Nooo! LRespon entre rialles.] La veritat és que no paro. però l'any vinent vull planificar la meva agenda per reservar un espai per a la meva vidH personal. -Què li agrada fer quan no actua? - Moltes coses ! Sempre estic disposada per jugar al golf, nedar, esq uiar, estar en contacte amb la natura. I tam bé cuino! Sobretot plats amb recepta italiana o francesa. Sento mol t no haver portat un pot de les meves confitures. L'estiu passat en vaig fer algunes que vaig envasar amb el nom d'Orfco 55. -¿Escolta uns altres tipus de mt'1sica pe•· desconnectar? -No gaire sovint, però confesso que m'atTeu molt el flamenc i admiro m·tistes com la María Pagés. Però tam bé 111 'agrada gent com el desaparegut Michacl jackson, Rihanna i alguns rapers. -¿Encara li queda algun somni musical per acomplir? -M'encantaria dirigir les fïlharmòniques de Berlín i Viena. tocar amb Pierre Boulez i estrenar obres de compositors vius. -Quina música posaria en una situació tan convulsa com la que vivim actualment? - La de Vivaldi , naturalment! És un bàlsam que et retorna l'equilibri, el ritme orgànic i que combina l'alegria amb els moments de melancolia. Una dc les missions de l'artista és eleva r l'ànim dc la gent i Viva ld i ho aconsegueix com pocs. - Pe•· què Ja cultura paga els plats trencats de la c•·isi? - Perquè l'ésser humà no entén què és el primer que hauria de preservar. Sèneca deia que la cultura salvaria les civilitzacions, però continuem sense entendre-ho. - A què no renunciaria mai? - A la música i a l'amor. PANORAMA XIX SCHUBERTÍADA A VILABERTRAN Fidelitzant talent I per RRMC a tradicional Schubcníada a Vilabertran toma a la Canònica dc Santa Maria de Vilabertran del 17 d'agost al 9 dc setembre amb tres intenses setmanes dedicades a la músic<t dc cambra. Amb Schubert com a eix central. el festival també inclou obri.!S dc grans compositors romàntics com Beethoven i Liszt, mestres del segle XX com Mah ler, Strauss, Britten i Xosta kóvitx i, fin s i tot, una estrena mundial dc )ordi Cervelló. Amb la mirada posada en el 2012. any en què la Schubertíada a Vilabertran farà 20 anys. la d 'enguany acull una programació centrada en els eixos que l'han acompanyat al llarg d'aquests dos decennis i que l'han fet portaveu d'una forma particular de gaudir de la música de cambra: atenció primordial al repertori dc música ínt-ima de Franz Schubert i compromís amb el descobriment. el suport i la consolidació de nous talents en l'àmbit de la interpretació. Com és habitual i responent a la vocació del festival. Franz Schubert té una presència destacada en IOlS els programes. Enguany hi figuren obres cabdals del mestre vienès. com són el Viatge d'ltivem, el Quintet en La major(" la Truita "), l'Octet e11 Fa major. el Grall Duo-So11ata per CI violí i piano K. 30 I, el Quartet en Mi menor, la Fantasia en Fa menor op. I03 , la Sonata Gran Duo per a piano a quatre mans, i l'Obertura en Do menor per a orquestra dc cambra. Però. en l'àmbit del repertori, també destaca la programació de Les 11/uminations dc Bcnjamin Britten. sobre textos d'Arthur Rimbaud, el cicle Ol/ea (2006) -sobre text de Heine- d'Aribcrt Rcimann o l'estrena mundial del Duo-So11ata dc )ordi Cervelló. Enguany, a més. el doscents aniversari de Franz Liszt propicia una presència destacada dc l'obra d'aq uest compositor austríac: la Sonata en Si menor. el Vals de Mefisto núm. I o la Rapsòdia hongaresa 11Ú111. 9 "Carnaval de Pes('. Encara que es trobin a faltar grans figures d'estreta vinculació amb el festival. com són Matthias Goeme, )ulianc Bansc. Angelika Kirchschlagcr o Christoph Prégardien, enguany l'aposta està marcadament ad reçada als nous talents, alguns dels qua ls ja han començat a dcmostrar la seva vàlua. Després del prometedor debut a la Schubertíada barcelonina i de la presentació a Vilabertran. el jove baríton bielorús ikolai Bo1txev assumeix el repte d'obtir la Schuberlíada amb el cicle més compromès de Schubert: Winte"eise. Ho farà de la mà L d'un dels pianistes fetitxe del festival: l'experimentat i esplèndid Wolfram Rieger. La pianista Kàtía Bun íatíxvili -que ja ha admirat el públic català en apaticíons barcelonines recents- farà la seva primera Schubertíada amb un particular homenatge a Franz Líszt en un recital en solítarí. L'endemà participarà junt amb el Quartet Qvixote. en la interpretació del popular Qui11tet "la Truita·· de Schubcn. en un concert en què el conjunt català interpretarà en solitari el pri mer quartet de juan Crisóstomo Arriaga. Hi tornarà, també. la soprano alemanya Mojca Erdmann, que la passada edició sorprengué molt positivament en el seu recital de presentació. Enguany torna amb un programa centrat en lieder dc Schumann. amb la incursió d'E/ ca111 d'Ofèlia de Richard Strauss i un contem pom ni cicle de Reimann. El Quartet Casals toma per interpretar un programa format per quatre fantasies dc Purccll, el quartet pòstum de Schubert i el Quartet mím. 9 de Dmitri Xostakóvitx. Hi debuta Hanna Elisabcth Müller, una jove soprano alemanya. acompanyada per Rieger i amb un programa variat, que imegren cançons de Schubert. Schonberg. Chausson. Rlitten. Rakhmàninov i Strauss i, en l'àmbit dels concertS de debut. cal destacar la presència del duo Migucl Colom (violí) i Denis Lossev (piano) -q ue estrenaran l'obra de )ordi Cervelló-. el Trio Mozart de Deloitte - que es va fer admirar en la temporada de joventuts Musica ls a Barcelona- i el duo de piano format pels germans Moreno-Gistaín. I. per acabar. no hi faltarà Ja fom1ació orquestml que porta el nom de la Schubertíada -amb joves intèrprets catalans- en dos concerts. El primer per interpretar l'Octet dc Schubert i el Septimini dc Beethoven: el segon -i sota la direcció del mestre Antoni Ros-Marbà- per a un polifacètic programa am b obres dc Schubert, Montsalvatge, Britten - Les llfumi11ations am b la veu de Marta Mathéu- i Dvorak. jordi Roch, di rector artístic de la Schuber1íada a Vilabertran. va recordar en la presentació d'aquesta edició. que darrere de la Schubcrtíada sempre hi ha un afany pedagògic per donar a conèixer al públic lieder i peces que no s'acostumen a interpretar en concert i un particular accent en la lïdelització tant de públic com d'a rtistes. Amb el particular context dc crisi econòmica, cal valoraJ' positivament que aquesta edició s'hagi const ituït amb un pressupost limitat de 120.000 euros (40.000 euros menys que el cicle anterior) i que, enguany, l'església disposi d'un entarimat per afavorir la visibilitat a tot l'aforament disponible. 2011 Schubertíada a Vilabertran Otss:lbt.. 10d'agosl li.CJOh Quort~t Qvl<ote A.btga'il lterrero, contrababl IChotlo Sunlallshv. . plano n t• dA. ()w.'o<~ Sd> Olss:ibt.. 17d' agost )l.OOh ~IW\IIIt CINbet'- t.fllllw, ~ W4~lltilger.P'-t . ... Owendres, 2 4e :tet.-re 11.ooh llojQE--GerotJ Haber, piMo r.;J . --Pui¡¡.-9·~ (';.··· ''/ . ···-1· r r• l o . •• ·~ • -1 · ,. ~-- ., ~~ ,•IJ Diss:.bte, 3 de kt~ ,I.!IOh SOIIsteo ~~er_.,. de 1t COil Reus.vlol Dono Aey, vlof ... p.,;g,- -............. Al>lgal dorinet c:ardolo>, 0.... -~~- -~- lLOQI\ -de~ del> M otbOb.W...-.......... --~ dlrecto< " www.schubertJadavi1abertran.cat www.jmfigueres.cat T1f. 972 500 117 13 305 Cants del ritu mossàrab per PERE ARTfS egons una notícia apareguda al setmanari «Catalunya Cristiana>>. a la nova diòcesi dc Terrassa, l'antiga Egara, s'ha reintroduït la litúrgia mossàrab. Durant els primers segles d'història dc l'Església es va anar formant lentament la litúrgia cristiana: pel fet de l'extensió del cristianisme per terres cada vegada més allunyades dc Roma i que tenien unes altres formes diferents de litúrgia, el ritu litúrgic va anar prenent a cada territori trets diferenciats: aquesta diversitat es JXlt percebre en Ics litúrgics orientals, que han conservat des dc fa segles ritus propis segom; cada regió: etíop. copte, caldeu melquita i bizantí. A Occident també es va donar un procés semblant dc diversificació litúrgica; així van aparèixer el ritu romà. el nordafricà. el gal·licà, l'ambrosià, el cèltic i el mossàrab entre molts d'altres. Per·ò a partir de l'any milla Santa Seu va fomentar el ritu romà per unificar les celebracions religioses, i això va anar en detriment dc Ics altres litúrgies catòliques, que a poc a poc es van anar extingint amb la consegüent pèrdua de riquesa cultural. El ritu hispanomossàrab va anar prenent forma a la Hispania romana i es va acabar de consolidar sota el domini dels visigots. Aquesta forma litúrgica es continuà mantenint especialment a Toledo malgrat la imposició del ritu romà. gràcies a privilegis concedits. La litúrgia cristiana no s'entén sense la presència dc la música, especialment del cant; en el ritu mossàrab la cerimònia litúrgica té una imJX,lrtància cabdal; en què el cant, en el qual participa tothom, és el vehicle de comunicació amb la Trinitat. El mossàrab té el seu propi ritu basat en una tradició més que miJ.Ienària; Ics nostres oïdes estan més avesades al cant gregorià o a composicions polifòniques modemes, i sovint el cant mossàrab ens pol semblar exòtic; amb els seus elements melòdics recorda fàcilment els cants dels ortodoxos i de Ics litúrgies orientals. Per fer-nos una idea aproximada de la sonoritat dels cants mossàrabs és molt convenient escoltar el cor Ensemble Organum, dirigit per Marcel Pérès i publicat per Harmonia Mundi ( 1995). Els aconsello. per tant. l'adquisició d'aquest CD i podran comprovar la riquesa d'una música que fins ara ens era desconeguda. S 14 306 Josep Prenafeta (1936-2011) La veu lleidatana del simfonisme per a cobla robablement ha estat una dc les veus més discretes que hagi pogut il·lustrar els anys més recents dc la música catalana, però la veu. l'art i l'ofici de josep Prenafeta han estat sens dubte un dels protagonistes més estables i singulars de la història musical d'aquest país, i molt particularment dc Lleida. De formació fonamentada en mestratges tan indiscutibles com els dc Xavier Montsalvatge i julià Carbonell, de ben jove va obtenir plaça titular dc professor al Conservatori Municipal de Lleida, púlpit des del qual va poder col·laborar en el desenvolupament d'un bon nombre dc músics i en Iïmpuls d'un bon grapat d'iniciatives musicals. En tot cas. el camp en què serà més recordat és el de la comAlWIT.fOHl .....u,eRtU~•t.c..T) posició. i tot i que al seu catàleg consten partitures per a piano, cor, orgue i orquestra i banda simfòniques. hi predominen les obres per a cobla. el conjunt instrumental que més reconeixements li va comportar. El caràcter musical de les sardanes de Prenafeta es debat entre el classicisme culte d'arrel acadèmica que va entusiasmar els jurats d'innombrables convocatòries de concurs i la força del geni inspirat despullat de qualsevol tecnicisme amb què va captivar els auditoris públics del país. L'obra per la qual serà sempre recordat és Ja sardana El peli/ Oriol, amb la qual va guanyar el prestigiós Premi joaquim Serra l'any 1977, un premi que ja va havia acariciat l'any anterior amb La seu vella i al qual encara va tornar a optar el 1979 amb L'encís del mar. Uns anys daurats, aquells darrers setanta, per a un músic que també va triomfar en convocatòries com les de Lloret el 198 1 amb Albada (finalista). el Conrad Saló de la Bisbal el 1983 amb joga11era, i el Francesc Basi I de Figueres el 1984 amb El retaule de la Paeria i el 1987 amb Maria Pilar (popular). Una dècada després va ser el moment del Premi de l'SGAE, amb el qual va triomfar els anys 1997 amb Ofrena a joaquim Serra i 200 I amb La calma de l'estany, i enmig de lot plegat el certamen Ceret-Banyoles, que es va convertir en el gran trampolí de Prcnafeta en el món del format lliure tot assolint diferents premis amb la suite per a dues cobles El ball de Malda ne/I ( 1994) i les obres Variacions i fuga sobre un tema popular ( 1986), Ones ( 1990) i 1/omenalge a Màrius Torres (1992), obra que més tard va adaptar per a banda simfònica. Una dedicació tan constant i tan reconeguda es va veure també recompensada amb la Creu dc Sant Jordi. que li va ser atorgada el 2005. J osep Pasqual P Els cors infantils de l'Escola Coral de l'Orfeó Català oferiren un concert a benefici de I'ONG Sonrisas de Bombay E l proppassat 18 de juny tingué lloc al Petit Palau un concert dels cors Iniciació, Petits i Infantil de l'Escola Coral de l'Orfeó Català, a benefici del projecte Balwadis de I'ONG Son ri sas de Bombay. Els nens i nenes interpretaren una vintena dc cançons índies que han estat arranjades i traduïdes al català. El Projecte Bombai es va iniciar. ara fa un any, amb l'estada de cinc directores de l'Escola Coral a l'Índia per impartir tallers de cant coral a infants i docents de Bombai. Després d'aquesta experiència, i com a continuïtat del mateix projecte. durant tol aquest curs els directors de l'Escola Coral han treballat repertoris indis i han dut a terme una tasca dc sensibilització entre els cantaires dels cors infantils per donar-los a conèixer una realitat social molt diferent de la seva. Ferran Sor i l'evolució de la guitarra a Societat Sor de Barcelona (SSBl va organitzar l' I I de maig a la tarda. amb la col·luboració del Museu dc la Música de Barcelona. una activi tat pública que es va poder segu ir des de la Sala d'Interactius del Museu. i que va tenir com a protagonista John Doan. solista de guitarra i professor dc la Universitat Willamette de Salem (Oregon. Estats Units). Consistia en una conferència audiovisual. il-lustrada amb música en viu a càrrec del mateix Doan. i que duia per títol .. Ferran Sor i l'evolució de la guitarra: més cniW de Ics sis cordes (de la tiorba a la guitarra arpar·. El músic nord-americà va exposar en anglès, amb la traducció del musicòleg i membre dc la Societat Sor. Josep Dolcet. l'evolució que ha viscut la guitarra al llarg de Ics diverses èpoques de la història. Un instrument que, tot i que actualment associem a Ics sis cordes. ha experimentat canvis constants. també a l'època dc Ferran Sor (Barcelona. 1778-París, 1839) i durant els anys posteriors a Ja seva mort. Sor va ser una figura imprescindible per a la història de la guitarra. ja que amb les seves composicions i recitals va convertir-la en un instrument habitual de les sales dc concerts. També va fer evolucionar tècnicament la guitarra. a través del contacte que va tenir amb lutiers i guitarrers dc la seva època. Per a Doan. instruments com la tiorba. el chitarrone. els arxillaüts. l'arpo/ira. la guitarra arpa. la guitarra lira. o les guitarres de doble mànec. formen part d'una mateixa família. Les explicacions i projeccions audiovisuals van anar acompanyades d'algunes interpretacions, com ara algunes de les IO peces que Ferran Sor va escriure per a l'arpo/ira - una guitarra de tres mànecs i vint cordes-. que Doan ha transcrit per a guitarra convencional. i que va interpretar amb guitan·a arpa. el seu instrument habitual. Era el primer cop que es tornaven a tocar a Europa. des de l'època de Sor. John Doan va aprofitar la visita a Barcelona per recórrer. acompanyat d'alguns dels membres de la Societat Sor de Barcelona, alguns indrets dc la capital catalana lligats a Ferran Sor i també per visitar l'Abadia de Montsen·at. on Sor va formar-se i on es poden trobar manuscrits originals del compositor. Pere Andreu Jariod L TANGENTS Cèl·lules musicals pe r JORDI MALUQUER l nostre país. massa capi talí. només tenen ressò els esdeveniments que es produeixen a la capital o només si són excepcionals -<:om els festivals- els que es fan en altres llocs. L'activitat de llocs amb molt bona programació com Sant Cugat del Vallès, Lleida, Granollers. Vic, Mataró i Santa Coloma dc Gramenet no acostuma a travessar l'àmbit de la informació local. Corals, orfeons. joventu ts Musicals, van fent la seva fei na i esdevenen Ics cèl·lulcs de cultiu que permeten sobreviure a una afició musical molt arrelada i que esdevé creixent. I avui en vull esmentar una de més petita. el Concurs Líric de Primavera que per novena vegada(!) convocava l'Associació Cultural Premià dc Mar del braç de l'Ajuntament d'aquella ciutat. Potser no m'hi hauria referit, si no fos que. empès per la curiositat i la insistència de l'ànima de Ja iniciativa. el senyor Felip Laborda, hi vaig anar. Em vaig trobar en una sala entranyable. la del Patronat, un gran nombre dc persones compromeses amb el món de la lírica, un jurat de garanties i sis finalistes amb molt bones qualitats. El nivell era remarcable. La guanyadora. Laura Vila, una me;::o que va cantar òptúnament el "Mon coeur s'ouvrc a ta voix'' del Samson et Dalila de Saint-Saens, pot assumi r aquest rol en qualsevol teatre professiomtl i ull amb la jove finalista Mireia Dolç. que va cantar a la perfecció tant una ària de sarsuela com el "Quand o me'n vo ~de La bohème. o com un impressionant Damunt de tu només les flors de Frederic Mom pou. tot complementant el cant amb una impecable actuació escènica. Una soprano lleugera, Hasmyk lsahakyan. ens va embadalir amb unes Les filles de Cadix superbes. i un baríton, Joan Garcia Comà. i un contratenor. Víctor Jiménez. auguraren possibilitats certes. A ARS SUBTILIOR Casals a l'ONU per XAVIER CHAVARRIA ' assabento. a través de Ja premsa. que no es farà l'acte previst el 24 d'octubre de 2011 a la seu de l'O· 1 U a ova York commemorant els quaranta anys justos dc la intervenció de Pau Casals davant l'assemblea general. Aquell dia Casals va pronunciar el cèlebre discurs l'm catalan i va tocar El c:ant dels ocells amb el seu violoncel, dues intervencions profundament commovedores que eren un clam per la pau i que encara avui posen la pell de gallina. Aquell dia també va rebre Ja Medalla de la Pau i es va estrenar l'Himne de les Nacions Unides que ell havia compost. amb lletra de W. H. Auden. i que des d'aleshores no s'ha tomat a interpretar mai més. Realment. aquest acte era l'oportunitat d'or per recuperar-lo i per impulsar-ne el reconeixement de l'ONU com a himne oficial. Aquesta iniciativa va néixer a les liles Balc· ars l'any 2008, endegada per Forum Musicac, l'entitat que també impulsa el Cor i l'OrquesIra de Joves Intèrprets dels Països Catalans (O) IPC), formacions que, conjuntament amb el Cor Jove i el Cor de oies de l'Orfeó Català i dirigits per Salvador Brotons, serien els encarregats dc fer reviure l'Himne compost per Casals en aquest acte a la seu de l'O U. Des d'aleshores hi han estat treballant a fons i amb entusiasme. conscients que un acte com aquest seria també un enorme impuls per a la cultura catalana a nivell mundial. Forum Musicae va aconseguir fins i tot la implicació dels governs balear i català, que, després de sengles proposicions no dc llei presentades als parlaments respectius durant el 2009. i el suport unànime a la iniciativa del Senat i de la Comissió de Cultura del Congrés dels Diputats espanyol, van aprovar el projecte definitiu el novembre de 20 IO. i en van encomanar la gestió i l'execució a l'Institut Ramon Llull (IRL). Tot de cara. Però el projecte se n'ha anat en orris. I, francament, cm costa entendre'n les raons. El comunicat de I'IRL de principis de juny diu que és ··entre altres coses per raons de calendari": com és possible, si s'hi estava treballant des de fa 3 anys. i hi havia una comissió de ll'Cball, institucional, des dc fa set mesos? Algú s'hi deu haver hagut adormir... Qüestió de calé tampoc no deu ser. perquè el pressupost era realment ajustat i seria assumit per tres administracions. Potser hi ha hagut entrebancs diplomàtics?. s'ha arribat a proposar l'acte. a l'O U? i a Madrid? Inicialment la 'ia diplomàtica l'havia d'iniciar Andorra. com a únic Estat sobirà dc cultura catalana membre de l'ONU; però el nou govern català sorgit dc les darreres deccions va decidir fer-ho a través dc l'Estat espanyol... i a Madrid encara no en saben res. Seria bo saber el perquè de tot plegat, quines gestions oficials s'han fet. i amb qui s'ha parlat: en definitiva, quan i on ha fracassat el projecte. Algú hauria de donar explicacions clares. amb pèls i senyals: sobretot per esvair dubtes i mals pensaments. M RMC 321-322 15 307 Novetats al Festival de Montpeller na dc Ics característiques del Festival de Radio France et Montpcllicr Languedoc Roussillon. el més proper dels festivals internacionals fora dc Catalunya i que sc celebra a l juliol, és la dc sorprendre. Sorprèn en primer lloc pel format: en ser un festival patrocinat en bona part per la ràdio. quasi. empre s'hi imposa la versió de concert. Aquí hi ha, pero, com cada an), Ja juguesca del seu director des de Ja fundació. el compositor Rcné Koering: acostuma a fer les operes en versió dc concert i, en canvi. escenifica una composició destinada a altres formats. Enguany aquest punt c ulminant és I'Oresteïa dc lannis Xenakis (dia 18). amb motiu del desè aniversari de la seva mort "i, també, com a home- U uatge record a Georges Frêche, el polític desaparegut euguauy, que des de ('alcaldia va ser impulsor d'aquest festiJ,al ja ja ''ili t-i-sis anys". Mo ntpeller porta la producció que Spyros Sakkas -el baríton que interpre ta e ls papers protagonistes de Cussa nd ra i Athcna, i di1·igida per Gürer Aykal- va estre nar a lstanbu l el 20 I O. El dia I I s'hi representa La Magiciemze de Fromcntalllalévy que dirigeix Lawrence Fosler i compta amb la participació dc ducs bones cantants: orah Amsellem i Mariannc Crebassa. El dia 14. la reposició des de la seva estrena el 1878 dc l'oratori dc Théodore Dubois, Le Paradis Perdu; el dia 20, l'Orquestra dc Montpeller dirigida per Alain Altinoglu dedica la segona part d'un concert a Goyescas d'Enric Granados. en què canta Si món Orfila. mentre que a la primera part estrl!nen a França dues obres escèniques d'Eigar i Gernshcim; el 23 reestrenen una òpera . La Fede dei /radimenti. dc 170 I. d'AIIilio Ariosti. composito r bolonyès que de ·envolupà la seva carrera a la con de Berlín: el 25 es recrea l'òpera dc Charles-Simon Catel (un postglückià) Semiramis. amb el Concert Spirituel que dirigeix Hervé 1 iquct; el 27 dc juliol s'interpreta I ¡\/asnadieri de Verdi dirigida per Antonino Fogliani. i d dia 28 es clou el festival amb )uanjo t'vlcna dirigint l'Orquestra Filharmònica de Radio France en un repertori que ells anomenen tubes. que no és altra cosa que Ics músiques més populars del repertori clàssic i que en aquest cas al·ludcixcn a dotze països d iferents . Espanya hi és reprcscntada per la famosa à ria de la sarsuela Elnilio judío dc Pablo Luna. Fora dc les obres q ue hem esmentat, cada nit hi ha. excepte els d iumenges. un concer t. Entre e ls més coneguts. e l del d ia 13 amb Eugene Kiss in; e l 15, recita l a quatrc mans de 13rigitte Engerer i Boris Bereszowski: e l 16. Vivica Genaux amb el Concerto Koln; el 22 Vadim Repin, i el 26 Maria Joiio Pires. Als migdies. a les 12 ..30 hi ha concerts de joves solistes i a Ics 18.30 h música de cambra, amb participació dc Michel Dalberto. Raffaella Milanesi: Don Grigoirc i el Quartet Prazak. entre d'altres. Hi ha cinema musical i a la nit jazz. També hi ha música a les poblacions del voltant. J. Maluquer El curs d'orgue de Montblanc compleix 30 anys I juliol del 1980. l'organista Josep M. Mas Bonet impartia el primer Curs Internacional de Música Ibèrica Antiga per a Orgue a Torredembarra. S'acabaven dc realitzar a Catalunya d iverses restaurac ions i reconstTuccions d'orgues barrocs, danyats o destruïts d urant la guerra c ivil de 1936. Era e l moment dc fer- los conèixer internaciona lment i d 'estudia r-hi la música dels organistes hispànics dels segles XVI al XVIII amb criteris musicològics. Fins a l 1993, el Curs va ser acollit per l'Obra Musical de l'Orgue Barroc dc Sant Pere de Torredembarra. Aquesta església posseeix un exemplar genuí de l'orguenelia catalana. construït pels germans Guilla, de Tremp. destruït durant la guetTa civil i reconstruït fidelment pel taller de Gerhard Grenzing el 1979. El 1994. el Curs es va traslladar a l'orgue de Santa Maria dc Montblanc, construït el t 750 per Josep Boscà i restaurat per Gabríel Blancafort i Georges Lhòtc el 1977. E És l'orgue de Catalunya que posseeix més elements oliginals. És al voltant d'aquest orgue que té lloc el Curs, entre el 7 i el 12 d'agost. El Curs ha acollit classes magistrals i conferències de professors, musicòlegs i organòlegs reconeguts, com Gonzalez Uriol, Gabriel Blancafort o Fe rnandez de la Cuesta. Paral·lclament, el Curs ha inclòs sempre sessions de treba ll en orgues històrics catalans, com els de Viella,Talam, el Vendrell, el Claustre de la Catedral de Tarragona, Sitges. l'Aleixar, Montbrió de l Camp, Torroja del Priorat, Castelló d'Empúries, Capella de Lepant de la Catedral de Barcelona i Sant Sever de Barcelona. Enguany les sessions dc treball seran impartides pel professor i director del Curs, Josep M. Mas Bonet. i el professor saragossà javier Artigas. Per a més informació: orgmas@ telefonica.net. Festival de Sant Fruitós de Bages La Societat d'Artistes AIE uatre concerts configuren aquesta 17a edició del Festival Internacional de Música Clàssica de Sant Fruitós de Bages que comença aquest 7 de juliol. L'iniciarà el tenor Josep Bros, amb Vladislav Bronevetski al piano, amb obres dc Bellini, Fauré, Strauss i Rakhmàninov. Seguirà el 14 dc juliol amb l'actuació del pianista Manel Camp i el saxofonista Llibert Fortu ny am b la proposta "Mozart en jazz''; i e l 2 1 de juliol serà e l torn de la Coral Cantiga, d irigida en aques ta ocasió per Jonathan Rathbone. amb el programa titulat "Serenata d'estiu: la tradició coral a nglosaxona". Acabarà el Fes tival l'Orquestra de Cambra Terrassa 48, dirigida pe r Quim Térmens i amb la mezzosoprano Mireia Pintó, amb un programa dedicat a obres de Handel i Grieg. Els concerts seran a les 22 h al Mas de Sant lscle. Q 16 308 homenatja Jaume Aragall E l 7 de juny passat, el Pres ident de la Societat d'Artistes AIE. Luis Cobos. va lliurar el guardó "Tota una vida dedicada a la música" a l tenor Jaume Aragall, amb motiu de ls 50 anys del seu debut al Gran Teatre del Liceu de Barcelona. Nú ria Feliu va recorda r, davant no mb rosos assistents - principalmen t canta nts del Cor de l Liceu i músics-, que Ja ume Aragal l ha intervingu t en més de I 00 representacions al Liceu de Barcelona i que ha e nregistrat nombroses òperes al costat de grans figu res de la lhica, i sota batutes il·lustres. L'any 1994 creà e l Concurs Internacional de Cant jaume Aragall a Torroella dc Montgrí, que actualment se celebra a Sabadell. Avui dia el tenor català imparteix classes magistrals a diferents ciutats del món. NOTICIAR lili:C•I¡f.l.1.r;l Què en sabem, de la música romana? o hem dc confondre la música ant iga amb la música de l'antiguitat. ja que la primera wrrespon als períodes dc l'edat mitjana i d Rcnai\ement i la segona fa referència a tota la música amc1ior. prenem-hi força importància la música dc la Gri:cia i la dc la Roma antigues. Malauradamen t. gairebé no hi ha divulgm:ió dc la música de l'an tiguitat i, per aquest motiu. se'n sol saber molt poca cosa, cspccialm<::n t dc la música romana. A l'època dc la Roma imperial. I<~ música era fonamenta l per a la societat. ja que s'utilitzava en múltiples ocasions. com per exemple en les marxes militars. lc · ceri mònies religioses. els ritus funerari~. els jocs de l'amfiteatre i les tavernes. on els músics gairebé sempre anaven ebris. La música se solia acompanyar de ba lls improvisats. en el cas dc les celebracions populars, o bé dc ri tuals sofisticats, quan aquesta tenia una fï nalitatmés espiritual. Molt probablement. quan pensem en la Roma antiga ens sol venir al cap la imatge d 'un gran exèrcit i per això si ens preguntessin quins són els instruments més importants diríem precisament els que tocaven el militars. és a dir. el corllU i la tuba. ambdós de bronze, sense forats. amb l'única diferència que el primer dobla en longi tud el segon i presenta una l'anna dn.:ul11r. Però, per curiós que pugui semblar. aquests no eren pas els més destacats sinó que ho era la tíbia, formada per dos tubs de canya units, que podien ser de la mateixa llargada (parells) o de longitud difcrem (imparells) . Un d'ells solia mantenir una nota com a b<r ~e . mentre que l'altre elaborava la melodia. Era l'instrument més comú dc tots perquè es podia utilitzar en qua lsevol tipus d'acte, ja fos religiós. pagà o militar. La tíbia seria l'equ iva lent de l'au los grec, amb la diferència que ç:;tava més evolucionada. En el cas de la Grècia clàssica. l'au los no era gaire ben vist perquè s'associava amb Dionís. el déu del vi i la disbauxa. Pl!r això es preferia la lira. l'instrument d'Apol·lo, que simbolitzava l'ordre i la bellesa. La lira també es troba entre el ventall d'instruments romans. Es podia tocar pinçada o polsada i la seva música sc solia acompanyH r amb una veu, que recitava poemes. Actua lment hi ha molt pocs gru ps que es dediquin a la recerca i a la reconstrucció dels instruments de l'antiguitat. Un d 'aquests és Ludi Scacnici, que amb l'objectiu de divulgar la música dc la Roma antiga va actuar en el marc del Festival Romà Tarraco Viva que es va celebrar. com cada an). el mes de maig a la ciutat de Tarragona. Els tres concerts que va oferir aquesta companyia italiana van ser un gran èxit. amb gairebé totes Ics entrades exhaurides. Adrià Guxe ns Curs de cant coral. L'entitat Victoria 400 organitza del 8 a l'I I dc ctcmbre de 20 I I un curs dc cant coral per a cantants i grups vocals que tindrà lloc a l'església de Sant Gaietà de Barcelona. El curs serà impartit per Peter Phillips. Pcd ro Teixeira, lv11n Moody i Jordi Abelló. i s'h i treballarà repertori del Renaixement i contemporani, amb atenció especial <1 l'obra de Tomas Luis de Victoria. Més informació al web <www.victoria-WO>. En la 7a edició del concurs internacional francès . auspiciat per la pianista catalana fincada a França Teresa Llacuna, hi van resultar premiats la ucraïnesa Christia lludziy (primer premi). el georgià Sophiko Simsive (segon premi). el francès Thibault Surughc. i la japonesa estudiant dc I'ESMUC Minako ishimoto (menció especial). Curiosament, les altres dues concursants procedents d'Espanya també eren japoneses. N Resultats del Concurs de Piano Teresa Uacuna. ~C ------------------------- -------------- -- -- -- -- -- -------------- ---- -------- 32 1-32 2 111111 Generalitat de Catalunya IIIJII Departament de Cultura lA VANGUARDIA Ve nda d'entr a des: Palau de la Mústca Catalana I 902 1.1.2 882 I www.palaumusica.cat I palauO pa taumus ica.cat ELS SUBSCRIPTORS DE LA REVISTA MUSICAL CATALANA GAUDIRAN D'UN 20 % DE DESCOMPTE EN LA COMPRA D'ENTRADES Desc u mpft: nn acumu l able J d l tr f· ~ promOCIOnS 17 309 't':C·I;tMC' NOTICIARI Una sola veu per als compositors de tot Espanya H atlfem assolit els nostres objectius el dia que quals(!J•ol compositor l'egi estrenar-se una obra S(!J•a de manera regular i fàcil en qualsel'oll/oc d'Cspanya." D'aquesta manera. e l president de !"Associació Catalana de Compositors. Domènec Gonzalcz de la Rubia. sintetitza el sentit final dc la Fcdcración dc Asociacioncs lbéricas de Compositores (FA IC). un projecte ambiciós que també encapçala i que ja ha començat a donar els primers rruits. Nascuda a partir d'una primera trobada d'associacions de compositors dc tot I'Estu t, que es va celebra r a Barcelona els dies 20 i 21 de març dc 20 I O, la nova entitat comença a caminar amb la voluntat d'englobar també en un rut ur els col·lcclius de Portugal i lberoamè rica. "I-Iem de deixar les portes obertes a tothom. perquè això és un projecte únic a Espanya". afirma Gonzalcz dc la Rubia , impulsor principal de la nova entitat, que aplega "prop de mil composi/ors'' pertanyents a deu associacions de tot l'Estat. El gcnncn del projecte va ser. com no podia ser altrament. Ics dificultats que té lo música contemporà nia per donar-se a conèixer i la manca -segons els creadors- dc crite ris clars i transparents a l' hora que les ronnacions de titularitat pública programin Ics seves obres. "La idea inicial va ser /robar-nos per parlar dels nostres problemes i de les dificulta/s perquè el programin. I en aque- lla /robada, que l'li lenir el suport absolut de l'SGAE. ~~a sorgir la idea de crear la federació. iniciativa que es concrelà en una segona trobada a València. d'on l'Ull sorgir um estatuts i una junta directiva·, explica el president dc la FAI C. Així. amb una sola veu, els compositors espanyols aspiren a "incidir en les formacions simfòniques del país perquè estableixin mecanismes objectius a l'hora de programar o estrenar obres dels creadors espanyols. Amb els criteris actuals. molt subjectius, no es pot tenir una visió real de la música que es fa a Espunya. ja que hi ha creadors que al llarg de la seva 11ida no tenen ni la més mínima possibilitat d'ésser programats i d'altres que reben cinc encàrrecs alhora. D'al/ra banda. també es tracta de defensar els drets dels compo· sitors davant l'estrepitosa pèrdua d'ajuts a la creació que estem vivint. A més, 321-)22 si volem tenir opció a dir alguna cosa en els fòrums europeus, hem d'anar tots a una ", argumenta Gonzalez de la Rubia. RMC Pe r aquesta raó. la FAIC ja ha iniciat converses amb I'Asociación Española dc Orqucstas Sinró nicas (AESO), ''per poder trobar entre lots un mecanis- me que sigui més objectiu i obrir una finestra que permeti sentir un ventall més ampli d 'obres", explica el president. Mentrestant, ja ha tingut lloc una tercera trobada a Múrcia, on s'ha celebrat e l primer concert organitzat per la mate ixa e ntitat. ''L'assemblea va decidir establir un criteri objectiu de selecció d'obres i hem est.:ollit el sistema de minutatge. segons el qual a cada associat.:iófederada li correspon un cert nombre de minuts en funció del nombre de socis ··. Democràcia absoluta, doncs, per a Ja programació musical d'un col·lectiu que confia que la suma de forces i voluntats li permeti arribar molt lluny. Ana Marra Davila Curs de Lied a Capellades el24 al31 de juliol té lloc l'lla edició d'aquest curs organitzat per Paper de Música de Capellades i adreçat a pianistes i cantants. L'imparteixen la soprano Ruth Ziesak (concertista internacional i catedràtica de cant a la Hochschule de Saar), el pianista Francisco Poyato (p roressor dc lied a I'Esmuc) i l'instructor somàtic Hervé Baunard. Informació i inscripcions: <www.paperdcmusica.cat>. D Concurs Internacional Paper de Música de Capellades 18 310 D'altra banda. e l Quartet Gerhard va resultar guanyador del Concurs Internacional Paper de Mús ica de Capellades, celebrat el passat mes de maig. Aquesta formació rormada per Judit Bardolet (violí), Lluís Casuín (violí), Miquel Jordà (viola) i Jesús Miralles (violoncel) va obtenir el premi de la 22a edició d 'aquest concurs de Capellades, que consistei,x en la participació garantida i remunerada en un mínim de I O concerts en festival s i cicles de concerts, i un premi especial de 1.400 eu ros. El jurat era format per Antoni Ros Marbà. Albe rt Attenelle, Mireia Barrera. Jaume Cortadellas, Mark Friedhorr. leva Graubina. Jorge de Persia i Oriol Romaní. S'hi van inscriure 24 solis tes i rormacions. COBLA Anar de baixa per JOSEP PASQUAL n el moment d'esctiurc aq uestes línies. encara no s'han ret públiques Iotes les programacions dels restivals musicals que poblen el calendari estiuenc del país, to t i que de moment ja tenim com a segur que tant el Crec com Peralada com e l dc la Po rta Ferrada han renunciat a mantenir els concerts de cobla. Tots tres casos són diferents i com a tals cal tractar-los. però en e l que en un grau major o menor havia estat una tradició constant en to ts tres festivals, enguany han coincidit a demanar-ne una pròrroga. cosa que de moment deixa els resti vals del Vendrell i Sabadell corn els únics representants de mantenir aquesta constant. En el cas de Sant Feliu de Guíxols. cal tenir en compte que la presència de la cobla no ha estat constant. raó per la qual s'ha dc pensar que !"absència serà realment temporal. Els casos de Barcelona i Peralada criden més l'atenció. Potser algú pot proposar que la renúncia a la cobla per part de les direccions artístiques és per qüestions pressupostàries; si estem de crisi, és que els cal estalviar. Amb independència que les propostes artístiques amb cobla puguin resultar més o menys rendibles en termes de balanços de pagaments, el que és clar és que no són les propostes que més pressupost remenen, i igualment, també queda clar que en aquests casos la rendibilitat no s'ha dc mirar només en termes econòmics, sinó que també cal contemplar-hi la inversió en divulgació d'un fet cultural únic. En tots dos casos, l'absència no es pot argumentar en termes econòmics. Pel que fa al Grec, sentia Cobla Sant Jordi de la casa, la inversió municipal resulta gairebé ridícula, mentre que en el cas dc Peralada, tenint en compte la no gens menyspreable contribució específica de la Generalitat per a aquest concert, el festival sortia molt més guanyant-hi que no pas perdenthi. r cal insistir-hi; això, si ens fixem únicament en la part econòmica i deixem com una addenda sense valor el fet de contribuir a la difusió d'un ret artístic realment diferencial i exportable q ue no para de presentar noves propostes. Els restivals d'estiu representen alenades d'aire rresc tant per als espectadors habituals, siguin quines siguin les seves preferències estètiques, com per a les mateixes fonnacions instrumentals que hi participen, sigui quin sigui el gènere que com·eín. És justament per aquest motiu que la runció d'aparador que oferien a l fet musical per a cobla és tan beneficiós com necessari. Resu lta sorprenent que siguin precisament els festivals amb més implicació pública els que justament coincideixin a renunciar a aquest aspecte musical, una realitat cultural que corre per tants camps com pot i que no para de demostrar que encara té molts camps per córrer. Gairebé no cal ni donar-li una empenta; només fer-li confiança i apostar-hi. E PANORAMA Orquestra Camerata XXI Més cosmopolita que mai I per ADRIÀ GU_X_E_N_s_ _ _ ' L any 1999 d iversos músics dc la demarcació de Ta rrago nu fonnuvcn la Fundació Camerata XXI amb l'objectiu de divulgar la música clàssica mitjançant diverses activiwts educatives. com ara unes colònies musicals o un cicle dc mús ica de cambra. Però amb e ls anys, tant els professors com e ls a lumnes. alguns de ls quals havien transcend it com a músics professionals. van decidir fer un pas més i constituir una orquestra. Això passava l'any 2003. però encara no tenien director. Arran d'això li van proposar a l'alemany Tobias Cossmann d'ocupar el càrrec com a d irector convidat. Laquímica entre e ls músics i e ll ja des dc bon p rincipi va ser tan positiva q ue va decidir quedar-s'hi. Des de llavors. l'Orquestra Camcrata XXI no ha fet res m~s que créixer. tot participant en festivals estatals i internacionals amb peces dc totes les èpoques i comptant amb solistes de renom mundial. -Fa •·elativu men t poc que l'Orquestra Camerata XX I es vu conve •·til· e n una orquestra simfònica. Quina és la raó d'aquest canvi? -En el fons. la frontera entre l'orquestra clàssica i l'orquestra simfònica és relativament petita i ja fa tres anys que considerem la Cumcrata com a ta l. Des d 'aleshores hem començut a rebre projectes més g rans . com ara la Cala d'Òpera Solidària de l Liceu. que es va celebrar a benefici de la Fundació Yavnana de Geòrgia conjuntament amb la SOS d'Espanya, o bé les peces Ariel i Pandora dc Robert Cerhard que vam poder tocar a Ics Festes Decennals dc Valls. - El mes de juny passat tenien previst fer una gira pe l Japó però la van anuf.lar a causa d el desastre natural que va patir el país recentment. Tenen previst ferla q uan la s ituació millori? -Sí. l'hem posposat perquè el país encara s'està recuperant de la gran catàstrofe natura l i nuclear que ha patit aq uest any i tenim previst recuperar-la l'any 2012. - De fet, aquesta gira havia d e serv ir per p resen tar el seu primer CD, que van grava r amb la pianista japonesa Fuzjko Hemming ... TOBIAS GOSSMANN -Sí, però no esperarem fins al 2012 per presentar-lo. osaltres ja el començarem a vendre aquí i la Fuzjko ho farà al japó, en e ls seus concerts. I tot i que és e l primer CD que es comercialitzarà a nivell mundial. ja hem fet diverses gravacions: en tenim una del Requiem de Mozart en viu i una altra que ens servei>.. dc promoció per a les sales de concerts. -Quins plans de futur tenen? -El més immed iat és entrar a la nova seu que serà el teatre de Tarragona i intentar contactar amb molts més festivals. Concretament, respecte d'ab;ò últim. és molt possible que actuem al Festival de Cadaqués. Una altra part on inverteixo molts esforços és en Ics gires intemacionals: intentaré refer la gira di.!l 20 12 al japó i estic e n contacte per fer una a ltra gira asiàtica. però això encara està moll verd. Tot i això. cada vegada és més fàcil arribar a un acord. perquè la mateixa orquestra cada vegada te més nivell i més nom. De moment, el mes d'agost actuem al Fcstivallntemacional de Música Pau Casa ls del Vendrell. -t.:Orqu csll·n Cnmerata XX I participa en aques t Fest ival des d e la seva formació. Tenen a lgun conveni a mb aquest auditori? -En realitat renovem el contracte cada any, però el nostre enllaç amb el Festival Pau Casals ja ve d'abans de la for- mació de l'orquestra. Quan van començar les colònies musicals de la Fundació Camerata XXI, s'utilitzava el pati de l'Auditori Pau Casals per fer el concert final. És a dir. la relació Pau Casals-Ca mera ta XXI ha anat sempre molt unida i tot i que cada a ny refem e l contracte, sempre parlem d'un futu r. -Aquest any tocaran la Suite Txeca de D vo rak i e l Concert per a piano en La menor dc Schumann, que interpreta rà Joaquín Achúcarro. Com escullen els solistes que van passant per la Camerata XXI? -El Festival Pau Casals, concretament, busca violonceJ.Iistcs famosos. Per això. en una ocasió vaig portar-ne un de Munic amb qui tenia relació. Però dins dc la nostra temporada. el pla general és presentar al públic tota mena d'instruments. De moment ja hem fet concerts de vio loncel, piano, c larinet, trompeta, trom pa, fagot, vio lí i nauta i, en teoria. seguirem aquesta direcció. -La m úsica ha notat la crisi? -1 tant que sí. però a nosaltres, afortunadament, no ens ha afectat tant com a les institucions més grans. com L'Auditor i o e l Liceu, que tenen garantides moltes ajudes. Tot i això, rebre subve ncions és un gran avantatge i nosaltres estem intentant d'aconseguir-ne. però és clar, quan hi ha crisi. aquesta es nota més. -Com veu l'estat actual dc la música clàssica? -lnternacionalment va minvant l'activitat. jo crec que el que fem a Tarragona és un petit mi racle, perquè la nostra audiència va augmentant mentre que la d'altres ciutats està de baixa. A Alemanya hi ha vuit o deu orquestres que estan en perill de ser retallades. eliminades o fusionades i aquest fenomen ve bàsicament d'un problema educatiu. - Pe t· acabar, una pregunta temptadora: s i hagués d 'escollir un composito r, quin seria? -Si em deixes escollir-ne almenys Lres... Jo amb els compositors amb què més m'identifico són les tTCS B: Bach. Beethoven i Brahms. La música dc cambra de Brahms és molt bonica i Ics scves simfonies. fantàstiques. Dc Bach. Ics suites. I totes Ics simfonies dc Beethoven són sublims i han marcat la història de la música. Però tampoc no em puc deixar Mozart. Mahler i Richard Strauss ... Crec sincerament que aquesta és una pregunta impossible. 19 3/1 PANORAMA ASSOCIACIÓ MUSICAL GAIETÀ RENOM Preservar i foinentar la Inúsica catalana Aquest curs haurà estat el de les noves associaci ons i societats musicals. Han n ascut enLilats dedicades a m úsics tan il·Justres com Eduard Toldrà, l:?er-ran So.r o Joan Ma nén, per posar només tres exemples. Uúltima a néL~er ha estat l'Associació Musical Gaietà Renom, que por ta el nom del tenor barceloní vinculat més de mig segle a l'Orfeó Català. per PERE ANDREU JARIOD E I dimecres 18 dc maig el Petit Palau es va omplir pcr acollir la presentació pública dc l'Associació Musical Gaietà Renom. L'acte, conduït pel periodista Gerard Carrión, va consistir en una sèric de parlaments de persones vinculades a la música catalana i a Renom, i dos grans blocs musicals en què es van poder sentir melodies catalanes de composilors diversos. La cantant Ruth abal és la presidenta de l'Associació. En el seu parlament, va destacar la importància dc la figura de Gajetà Renom i va enumerar el seguit de projectes que tenen intenció de dur a terme, com ara la promoció de concerts i tea tre musica l - tenint com a basc el repertori compost a Catalunya- , la col-laboració en projectes d'enregistraments discogràfics i la coproducció amb altres entitats musicals vinculades, 32 1 -)22 per dur a terme activitats comunes. També tenen previst engegar un concurs, que podria ser biennal, per fomentar lacreació de noves sarsueles o operetes, i un altre certamen que promocioni nous talents de la lírica. Així mateix, es vol reestrenar una obra Iirica cada any, composta per un autor català, amb el màxim nivell artístic possible. Igualment, es volen establir col-laboracions amb aquelles institucions que tinguin fon s musicals, com ara l'SGAE o la Biblioteca de Catalunya. A més de Ruth abal , també van intervenir en aquest acte el crític operístic i divulgador musical Roger Alier, el musicòleg Lluís Millet i Loras, els directors d'orquestra i compositors Salvador Brotons i Antoni Ros Ma rbà, el cantant i professor de cant Eduard Giménez, a més de les filles del tenor, Carme i Glò· ria Renom, que són viccpresidentes de l'associació. Gràcies a aquests parlaments, els assistents van poder recordar la personalitat i el carisma del tenor, així com la seva qualitat artística. Renom va entrar a formar part de l'Orfeó Català l'any 1931, als divuit anys. S'hi estigué més de cinquanta anys. Duran t aquesta època va ser solista d'obres com la Passió segons sant Mateu i la Missa en Si menor de Bach, el Requiem de Mozart o la Novena de Beethoven, entre d'altres. Millet recordava Renom ··com RMC 20 3/2 una persona moll múrria, molt hàbil. però al mateix temps, noble i generosa amb els amics i els companys. Amable i conciliadora. positiva i d'una gran sim· patia. Tenia una enorme facilitat de comunicació''. A Renom, se'l recorda en- cara avui per la interpretació de l'Evangelista de Ja Passió segons sam Mateu de Bach: "Era un Evangelista no tan dramàtic com es canta ara, era molt més líric, molt més pausat", comentava Millet. I recordava que "tenia una veu timbrada i impostada naturalment, però la seva gran qualitat era la dicció, s'entenia absolutament tot el que cantava''. Gaietà Renom va cantar gairebé tot el seu repertori, llevat dels textos originals llatins, en català. Eduard Giménez també va destacar-nc la dicció, a més de la musicalitat i el fraseig. Per a Giménez, Renom "va tenir el valor de cantar en català als inicis de la postguerra, tot arriscant-hi la llibertat i la integritat fí· sica". Salvador Brotons, en la seva in- tervenció, va defensar el valor de la música cantada en català: "És una música digníssima i extraordinària. N'estic segur que si ho hagués escrit Puccini, estaríem parlant de gran música, però com que ho han escrit Morera o Toldrà ... Les seves melodies tenen una senzillesa i una musicalitat que veritablement són d'una qualitat extraordinària." Brotons recordava també que "hem de mirar al passat, l'hem de reconèixer, admirar-/o i també estimar-lo. Però també hem de mirar pel futur, per donar suport als nous compositors que escriuen bona música en català. i també als cantants~. Antoni Ros Marbà destacava, de Renom, "les se11es qualitats com a cantant i sobretot com a comunicador en llengua catalana. Va fer que la gent entrés molt directament al que era la cançó en català , que va tenir en Gaietà Renom un transmissor que va fer un gran bé a la cultura del país i també a la llengua". A més, "feia que les coses, quan les cant0110, sonessin molt fàcils". Per a Ros Marbà, ''les noves generacions que vulguin conrear la cançó catalana faran molt bé d'acostar-se al/legat que ens va deixar Gaietà Renom". n la presentació de l'Associació Musical Gajetà Renom, a més de parlaments, hj va haver molta música. Hi van actuar els cantants Ximena Agurto, Beñat Egiarte, Ro· cío Martínez, Albert Deprius, Stefano Pa latchi, Carlos Cosias, Beatricc Jimé· nez, Josep Fadó, Anna Tobella, Àngel Òdena i Elisa Vélez. Els acompanyaren els pianistes Miguel Àngel Dionís i Anna Crexells. Van sonar cançons i romances de Morera, Toldrà. Mom pou, Vi· ves, Granados, Serra, Brotons o Martínez Valls. Els últims parlaments de l'acte, que es va allargar gairebé tres hores, van ser a càrrec de les fi lles del tenor i del Molt Honorable Expresident del Parla· ment de Catalunya, senyor joan Rigol. Van ser sobretot d'agraïment, tant pels parlaments, com per les interpretacions musicals i l'assistència. Per seguir l'activitat d'aquesta nova entitat, valia pena apuntar-se aquesta adreça d'lnternet: <\vww.gaietarenom.corn>. E PANORA MA TEMPOR ADA IBERCAMERA 2011-12 Entre el gra n repertori i noves fórmules d'oferir mús ica La 28a temporada de concerts 2011-12 d'Ibercam era obre les seves portes a les grans orques tres i solis tes interna cionals a partir del 3 de novembr e, amb una pr ogramaci ó qu e destaca per la confiança en el s artistes Ddels al cicle, però sobretot per la incorporació dc n oves fo rmes d'acostar- se als músics i a la música. per RRMC er acomplir aquests objectius, lbcrcamera basa la seva temporada en una oferta pri ncipalment simfònica però amb varietat de fonnats. Seran un total d'onze concerts, un d'cxn·aordina ri, dels quals tres seran recitals de piano: de but dc la xinesa Yuja Wang -que ha causat sensació als Estats Units-. retorn de Radu Lupu i de Dezso Ranki. A banda d'aquesta oferta, Ibcrcamera programa un a ny més -i en e l q ue serà e l desè a nive rsari- un bre u cicle de cambra -tres concerts entre febrer i maig- que. enguany. es vi ncularà a la programació de cambra del Pa lau dc la Música en un únic cicle que es presentarà propcntment. L'oferta de cambra. que està enfocada també al descobriment de nous talents . proposa un inte ressant programa amb el Q ua rtet Quiroga, el viola lonat han Brown (membre del Q ua r tet Casals) i la violoncel-lista Erica Wise, que inclou el Sextet per a cordes op. 56 dc Bra hms, e l Quintet per a cordes dc Mozart i l"'lnle rmezzo" de l'òpera Capricc:io d'Strauss. Tornarà el Pavel Haas Quartet, amb l'emotiu Quartet núm. 1 "Sobre la meva l'ida .. d'Smetana i el colpidor Quartet ntím. 130 amb Grall Fuga op. 133 de Beethoven. I, per cloure el cicle, es presentarà al públic barceloní la pianista Juliana Avdeieva. amb un programa Bach, Beethoven i Cho pin. Una de les principals i més atractives novetats són dues activitats paral·leles i fora d'abonament que lbcrcamera proposa a la seva aud iè ncia. D'una banda, una nova mane ra d'acosta r-se a l'excepcional pianista Alfred Brcndel. El pianista austríac oferirà una conferènciaconcert "Sobre el caràcter de la música" amb exemples a l pia no a l Peti t Pa lau el 2 de febre r de 201 2 i. un d ia desp rés, oferirà una classe magistral dc música de cambra amb el Quartet Casals a l'Aud itori del Conservatori del Liceu. D'altra banda, lbercamera, en col·laboració amb e ls Cinemes Alexandra, programa quatre grans documen tals sobre q ua- P YUJA WANG ALFRED BRENDEL tre personatges de la música de forta personalitat. amb conferències prèvies. Seran Le jardi11 de Ce/ibidache ( 1998) del d irecto r romanès Sergi u Celibidache. You camwt star/ withoul me d'A ilan Mjller (20 I 0) amb Valeri Gergiev. Riellter. l'insoumis (Richter thc Enigma) de Btuno Monsaingeon ( 1998) i el documental de la BBC Man and mask (200 I) sobre Alfred Brendel. tasia per a piano i orquestra dc Debussy, amb la participació del pianista Jean-Efflam Bavouzet. La prestigiosa Orchestre de Paris i el directo r americà Lorin Maazel seran els protagonistes del concert extr<tordinari que lbercamera programa durant el mes dc febrer. Un concert eminentment francès q ue gira al voltant de l'obra de Maurice Ravel - /1 /a mère /'Oye. Tzigane. Rapsòdia espanyola i La Va/se- i el popular Aprenent de bruixot dc Paul Dukas. L'altra gran orquestra francesa, la Naciona l de França, interpretarà la Novena Simfonia de Mah ler sota la direcció de Daniele Gatti. I cicle simfònic donarà el tret dc sor tida amb una primícia mundia l, la col·laboració dc la pianista Maria Joào Pires i el violinista i director Pinchas Z ukerman, que actuaran conjuntament per primer cop, in terp retant Ja Sonata per a violí i piano núm. 1 de Beethoven. Un concert variat, en què també tindrà un paper destacat la Royal Philharmonic Orchestra. que acompanyarà la pianista portuguesa e n e l Co11cert per a piano i orquesIra núm. 27 de Mozart i interp retarà la Setena Simfonia de Beethoven sota la direcció de Zukem1an. Un altre concert des tacat serà el de l'Orquestra Simfònica del Teatre Mariinski i Valeri Gergicv, amb una programació dedicada a la música d'Stravinsky composta per als Ballets Russos de Diaghilev: L'ocell de foc. Petruixka i La consagració de la primavera. El no u a ny 20 12 s'i naugura amb l'Orquestra Filham1òruca Nacional d' Hongria sota la direcció de Zoltan Kocsis, en un programa que combina obres populars com Bolero de Ravel, amb el poema Les Préludes de Liszt. les Danses de Ca/anta de Kodaly i la Fan- E afael Frühbeck de Burgos torna a I bcrcamera, aquest cop amb la Simfonia Varsovia i I'Orfcón Pamplonés per a la interpretació de la Missa Solem nis de Beethoven, mentre Aleksei Volodin delectarà e l seu públic amb el Segon Concert per a piano de Rakhmàninov en un popular concert amb la Tchaikovsky Symphony Orchestra i Vladimir Fedosseiev que inclou la su ite del ballet El Trenca· nous. Per acabar. presència triple espanyola en el concert de l'Orquestra de Cambra de Viena. La trompetista Mireia FarTés (solista dc I'OBC) interpretarà el Concert per a trompeta i orquestra de cordes de J. B. G. Neruda, José Enrique Bagaría oferirà un concert de piano de Mozart per determinar i dirigirà el burgalès Eduardo Portal, un jove director format a Alemanya i amb trajectòria internacional creixent. R ~ C PANORAMA A PROPÒSIT DE ... La concessió de la Cretl de Sant Jordi al guitarrista ita Iià Stefano Grondona La seva aclivjLaL concertística i do cent, junlament amb la recerca i Ja di fusió d'una imatge innovadora de la guitarra caLalana a l'època del Modernisme i -sobretot- Ja recuperació de la figura de Miquel Llobet són els mèrits reconeguts a un in lèrpret vinc u Ial arn b el nostre país des dc la més de Lrenla anys. RM-C :)2 1 )22 22 31 -1 I per ALBERT TORRENS- - -Com va rebre la notícia de Ja d isUnció i com la valora? - Rebre aquest premi -que ja coneixia i pel qual sentia una gran il·lusió- ha estat un ideal fet realitat. L'he acollit amb gran sa tisfa cció, ja que significa e l reto m de la Catalunya actual a la feina que jo he fe t en e l passat. -En termes generals, Ja guitarra s'identifica amb Espanya. És per això que va venir a Catalunya de ben jove? D'altra banda, vos tè va conèixer Andrés Segovia ... - La identificació entre la guitarra i Espanya és molt antiga. malgrat que és impròpia i, a més. globalitza Ja imatge de l país i no permet apreciar-ne la divers itat cultura l. La primera vegada que vaig venir-hi , amb vint anys, ja fe ia temps que havia començat la meva carrera, però la h·obada amb Barcelona va s uposar entrar en un món diferent. El meu contacte amb Segovia -per qui jo tenia un interès personal des dc sempreem va permetre conèixer de prop la scva forta personalitat. Ell no tenia alumnes, però em permetia veure'! i escoltarlo i. simplement. veure com movia les mans quan parlava, s i se sabia analitzar. ja e ra to ta una classe dc guitar ra. En aquell moment jo estava buscant la meva veu individual, més com a músic que no pas com a guitarrista. -D'on sorgeix el seu interès personal per Miquel Llobet? -Sorgeix d'unes intuïcions fonamentals sobre el repertori que en quedava, STEFANO GRONDONA AMB EL PRESIDENT DE LA GENERALITAT ARTUR MAS ACOSTUMATS A VEURE SOVI NT EL SEU NOM EN ELS ENREGI STRAMENTS DE REFERÈ CIA A L'HORA DE TRACTAR U A PARCEL'LA CONCRETA DEL REPERTORI PER AL SEU I STRUME T, ÉS ID PLAER CO ÈIXER TAI\l'f L'HOME COM L'ESTUDIÓS QUE HI HA DARRERE D'AQUELLES INTERPRETACIO S. EL DISCURS DE GRO DONA SEDUEIX TANT PER LA PASSIÓ AMB QUÈ PARLA DE LA GUITARRA COM PER TOT EL CORPUS DE CONEIXEMENTS UISTÒIUCS I CULTURALS QUE DEMOSTRA, ASSOCIATS A UNA ÈPOCA DE LA NOSTRA MÚS[CA EN LA QUAL, POTSER, MAI NO HAVÍEM SOSPITAT QUE S'AMAGUÉS TANT DE SIGNIFICAT. però també havia vist que hi havia alguna cosa de Segovia que ell no explicava i que no era pròpiament seva. sinó que venia del seu passat. Més que avançar-mc a l futur, volia conèixer e l passat per pcrmctre'm una més gran llibertat i una consciència més aprol'undida sobre els meus propis passos futurs. l així vaig descobrir l'ambient de l'època modernista, la singularitat de Miquel Llobct -a banda de les seves obres i les transcripcions d'Albéniz i Granados que ell havia ensenyat personalment a Segovia-. i aspectes tecnològics de l'instrument de l'època. El món de Llobet no era només guitarrístic, sinó de coralitat, de cultura: e ll va harmo ni tzar les cançons populars catalanes perquè e ren una manifestació d'aquest tenitori que mirava a l'Europa central a la recerca d'una ide ntitat fonamental. i que buscava en les arrels pròpies per convertirles en una cultura oficial. escrita i desenvolupada. Llobct no s'ha d'enfocar només com a guitarrista. sinó com a in- tcl·lcctual de la seva època. -És injust que del catàleg de Llobet se'n coneguin més les cançons catalanes que no pas les obres pròpies? - I tant! Tot el que Llobe t ha escrit o arranjat per a guita rra té un valor i una raó històrica transcendental. En aquestes peccs, hem de fixar-nos més en l'aspecte harmò nic -que és on Llobet és un gran músic- que no pas en Ics melodies -que només reconeixen els cata lans. La guitan-a és un instrument particular, amb un itinerari propi i paral·lel al dels instruments habituals de la g ran música, que tenen un segell de noblesa. La seva gcstualitat primordial, que et du a fabrica r e l so tot ricant e ls di ts a les cordes. l'ajuda a conservar una identitat a rcaica que a mi m'encanta: e ls a ltres instruments s'uneixen per fer polifonia, mentre que la guitan·a es queda sola fent polifonia amb sis cordes. Per això s'ha dit sovint que, si no la sabies tocar. era impossible escriure per a guitarra, i això ha creat molta inhibició. PANORAMA Gra11s compositors per co batre la crisi Mozart, Brahrns, Wagner i Montsalvatge L'O BC fa dels compositors Xav ie r Monlsalvat ge, Johan nes Brahm s, Richard Wagner i Wolfgang Amadeus Mozart els qualre grans eixos de la seva temporada 201 1-12. k r RRMC n una temporada marcada per les limitacions pressupostàries. la direcció artística de l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional dc Catalunya aposta pel gran repertori. amb vista a afavorir l'accés del públic als concerts i, alhora, incid ir en el treball musical a fons. un aspecte que el titular de la formació. Pablo Gonzalcz. continua tenint com a prioritat i al qual. tal com va dir en roela dc premsa, el repertori mozartià ajuda. Per contribuir a aqu<.:st efecte s'han programat Ics sis darreres simfonies del compositor salzburguès i un seguit d'obres com els Concert per a piano i orquestra núm. 9 "jeuneltomme", els núm. 15 i 11úm. 27. el Concert per a flauta. arpa i orquestra K. 299. l'A11e Vemm i la Si111[onia concertant per a vio/f. viola i orquestra. Tot i desaparèixer el Festival Mozart que fins fa un parell d'anys obria la temporada. Giovanni Antonini estableix una continuïtat amb l'O BC participant a l'inici dc temporada amb un concert al voltant del compositor salzburguès. Enguany també culmina el cicle Ballets Russos, amb un programa ditigit per François-Xavier Roth amb obres dc Borodin, Schumann. Stravinsky i Ravel i en col·laboració amb l'exposició programada per CaixaForum, i culmina el cicle de lied simfònic de Gustav Mahler. amb el Cant de la terra. que clausura la temporada amb uns solistes excepcionals, el baríton Christian Gerhaher i el tenor Donald Litaker. Xavier Montsalvatgc és un altre dels eixos de la temporada, atès que el 20 12 es commemora el centenari del seu naixement. D'ell es programaran Calidoscopi simfònic; Variacions sobre 1111 tema anòni111, per a arpa sola; Sortilegis. i l'emotiu Càntic espiritual amb text dc Joan Maragall. de qui també es recorda el centenari de la mort. o faltaran en la programació noms de compositors ca talans, com ara Ricard Lamote dc Grignon. Manel Oltra, Benet Casablan- E CHRISTIAN GERHAHER cas, Ferran Sor. Gabriel Blancafort, Carles Bagucr i Eduard Toldrà. D'altra banda. l'obra encàrrec a un compositor català enguany ha estat encomanada al barceloní Hèctor Parra, mentre que l'altre encàrrec ha recaigut en el compositor saragossà jesús Torres. El descobriment del primer simfonisme dc lk'Cthoven i Brahms i la presència de Wagner en diversos programes són altres punts forts dc la programació artística de I'OBC. També hi destaca l'apropament de Ics relacions emre l'Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu i I'OBC. Com a orquestres convidades, hi liguren també I'Orchcstre ationale du Capi tole de Tolosa de Llenguadoc -sota la direcció del seu titular, Tugan Sokhiev- i I'Enscmblc Orchestral de Paris. La presència dc la JO 1C i -per primer cop- de l'Orquestra de I'ESMUC t.:orroboren l'interès dc l'O BC per contribuir a la formac ió dels joves músics. En l'àmbit solista. hi figuren pianistes com 1 clson Goemer. ikolai Demidenko, Christian Zacharias. Elisabeth Leonskaja i Alba Ventura, entre d'altres. També hi seran la gui tarrista XueFei Yang. els violinistes Midori. Viviane 1-fag- ner, Thomas Zehetmeier, els cantants Ewa Podlés. Angela Denoke, Christian Gerhaher i Donald Litaker, i músics de la t.:asa com la jove viol inista ca talana Elena Satué, la flautista solista de I'OBC Frauke Oesmann i l'arpista Magdalena Barrera. En l'i1mbit dels directors destaca el retorn d'Eiji Oue i la presència de noms dc categoria, com els d'Antoni Wit. François-Xavier Roth. Kil'ill Ka rabits. Kazuchi Ono. Hartmut Haenchen, Jakub Hrusa. Lothar Zagrosek, Vassili Pctrenko, els catalans josep Pons. Edmond Colomer i Manuel Valdivicso i l'aposta pels joves com Micha l Nesterowicz o Guillcrmo Garcia Calvo. a presentació de la temporada va estar marcada per la perplexitat i la incògnita que suscita el fracàs en el cont.:urs rea litzat el passat mes dc març per ocupar la plaça vacant de director general de L'Auditori. Xavier Solà, secretari general del Departament dc Cultura de la Generalitat i vicepresident de L'Auditori, així com també Jordi Martí, delegat dc Cultura de l'Ajuntament de Barcelona i president dc L'Auditori. van mostrar la seva insatisfacció pel fet que el procé hagi fracassat i van declarar no entendre que "cap de les 29 persones que s'ltcm presentat no sigui vàlida per al càrrec··. alhora que van declarar que "la decisió del comitè selectiu de deixar l'acant la plaça no és 11incu/ant ".Tots dos van demostrar el seu interès per resoldre la incògnita, fins i tot declarant que Ics eleccions del mes dc maig no havien dc ser un motiu per retardar la decisió. Al tancament d'aquesta edició encara no es coneixia el nom del nou director general. ni si la decisió final era escollir dues figures complementàries. una amb perfil dc gestor i l'altra amb un perfil artístic. L RMC CONTENCIÓ ECONÒMICA a política de contenció econòmica afecta la programació. Tal com va explicar el gerent dc l'OSC, François Bou, entre les mesures aplicades s'ha optat per programar obres que no obliguin a ampliar la plantilla orquestral. Una política que també ha estat aplicada en la congelació de places vacants i la reducció de programes: dc 31 la temporada que ara finalitza a 28 la temporada vinent. L'equilibri entre les obres de dom ini públic i les sotmeses a drets d'autor, la reducció d'algun dels abonaments i la reducció en la contractació de solistes ajuden a una limitació pressupostària del 30°o en l'àmbit de producció artística, que tanca el pressupost global en 1.5 milions d'euros. 'vtalgrat això. s'ha cobert una plaça d'assistent de contrabaix i la plaça de concertino associat, que assumirà Christian Chivu. habitual al seient Ics darreres temporades de l'OBC. L 23 3/S PANORAMA Els instruments Baschet Escultures sonores al Museu de la Mí1sica E1 Museu de la Música acull, fins al desembre, una mostra de les escultures sonores Baschet Inst:rumenls de formes sorprenenls que es poden sentir, i fins i tot tocar, els dies 24 de setembre i 18 dc desembre. Aneu-hi amb la canalla. per JAUME FERRETE al a dir que qua lsevol que hagi vibrat dc cap a pcus amb Ics greus i cruixents sonoritats de la música electrònica. que tingui com a tresors d'infantesa les composicions de qualitat vuit bits que acompanyaven els primers videojocs, o sigui capaç d'apreciar propostes com les d'Aiva oto, s'acostarà al treball dels germans Baschet amb desconfiança en assabentar-sc de la posició subordinada que atorguen, sí o sí, a qua lsevol forma de música electrònica - no parlem ja d'allò digital. L'aventura dels Baschct va començar poc després que Pierr·c Schacffcr, al fi. nal dels anys quaranta, iniciés els experiments d'enregistrament i manipulació sonora que van donar lloc al que ano)21-322 menem "música concreta". Les investigacions de Schaeffer i els seus col·legues van obrir les portes del treball musical amb l'inesgotable univers sonor que ens envolta i la seva alteració; i van afavorir el desenvolupament i l'aplicació de tecnologies i pràctiques que són essencials en un gran nombre dc Ics nostres músiques contemporànies. La resposta dels germans Baschet als experiments de Schaeffer va ser que ells podien aconseguir els mateixos sons. però amb més economia de mitjans i materials, i sense utilitzar cap aparell electrònic. Així que, l'un enginyer i l'altre escultor, es van llançar al disseny i la realització de les seves escultures sonores. El seu punt dc partida, que tot instrument musical es componia de, corn a mínim, tres de les parts següents: un mitjà per produir vibració, un per mantenir-la, un per alterar la freqüència de vibració -que permet fer anar una escala- i un per amplificar-la. Primer amb metall i després també amb vidre i altres materials no especialitzats van aconseguir uns instruments d'aspecte vagament orgànic. amb sèrics dc tubs, llargs lïlaments i cons doblegats sobre si mateixos que semblaven criatures sortides d'una pel·lícula de ciència-ficció. Els nous instruments emetien uns sons diferents dels que presenten els instruments tradicionals, i sent-ne la qualitat més significativa l'alta ressonància, pro24 ducte del seu disseny particular. I tot V RMC 316 CRISTALL això sense gens ni mica d'electrònica. Si bé, com dèiem, la tossuderia antielcctrònica dels Baschet se'ns fa recalcitrant, se'ls ha de reconèixer una certa legitimitat en la defensa d'allò tangible. Val a dir que la resistència que ofereixen els mecanismes dels instruments. i el fel de poder percebre directament la vibració que produeix el so que sentim, ens permet establir una relació estreta amb el cos de l'instrument, des del nostre propi cos i els sentits que aquest acull. Aquesta relació estreta és particularment útil en processos pedagògics. una de les vessants més rellevants del treball dels germans Baschet. El seu Instrumentarium, coJ.Iecció d'instruments de colors vius, atractius i senzills de manipu lar~ són utilitzats arreu del món com un mitjà per introduir la canalla en la música , amb un procediment gradual. que dóna una rellevància especial al joc i l'experimentació en grup. o trobem, en qualsevol cas, que l'única relació possible entre allò tangible i allò electrònic sigui l'oposició polar. Recordem que Bernard Baschet va ccdirigir, juntament amb el mateix Schaeffer, el seu Grup dc Recerques Musicals entre 1964 i 1965. Avui dia tTobem, aixJ mateix, molts casos d' instruments tradicionals que són modificats mitjançant mecanismes electrònics i digitals, tot ampliant-ne les possibilitats sonores. Més encara, en la recerca en interfícies tangibles per a instruments digitals -com la Reactable del Grup de Tecnologia Musical de la UPF- sovint es té especialment en compte la necessitat de desenvolupar eines que tradueixin Ics dades digitals a respostes físiques. tal com dèiem que succeeix en els instruments tradicionals. o en els Baschel. odríem dil~ fins i tot, que la fi. losofia que hi ha darrere Ics escultures i esh·uctures Baschct. particularment les de 1'/nstrumentarium, s'acosta a la filosofia hacker - pròpia dels programadors en el camp de l'enginyeria informàtica. Ambdues donen lloc central a l'aprenentatge, i promouen la comprensió profunda que ha de permetre a l'usuari o instrumentista implicar-se en la construcció o alteració del seu instrument, com passa sovint amb les creacions dels Baschet - a la Facultat de Belles Arts de la UB tenen un taller, sense anar més lluny. Una de les reivindicacions del col·lectiu hacker és la del codi obert. O sigui que tothom pugui accedir al codi del programari que utilitza, de manera que aquest circuli amb llibertat i pugui ser millorat amb l'esforç col·lectiu. Des d'aquí fem una crida perquè els Baschct posin a disposició pública, a través d'fnternct, els plànols, les recomanacions de materials i la resta d'informació necessària per construir les seves estructures. Potser així el seu treball o btindrà una incidència en el gruix de la població que no ha estat. probablement, la que podria arribar a ser. P PANORAMA El Festival de Jazz d'Arenys de Mar compleix vin t anys (perALBERTSUÑÉ ______ n dels festivals dc jazz d'estiu de casa nostra amb una trajectòria del tot consolidada és el d'Arenys dc Mar. que enguany celebrarà el seus primers vint anys. Per això els organitzadors han programat set concerts. del 22 de juliol al 26 d'agost, al Pati de l'Ed ifici Xifré. excepte el primer. que tindrà lloc a la plaça dc l'Església. I. com sempre. hi prevaldrà la compareixença de grups autòctons. ja que una de les característiques d'aquesta manifestació és donar a conèixer la música dels diferents combes i orquestres cata lans. Des dels més consolidats als més joves. Enric Pera és tècnic de Cultura de l'Ajuntament i director del Festival de jazz. Un Festival que va néixer el 1992 des dc la Casn Consistorial amb la voluntat d'integrar els diversos concerts que s'anaven oferint a la població en llocs com el Casino. .. Els primers anys, el Taller de Músics s'encarrega11a de cercar-llOS els gmps qua hi hm1ien d'actuar - diu Pera-. La resposta de la gent d'Are11ys va ser important en u11 termini relativament curt. però el públic no augmentava. S'havia estancat. Possiblement per la poca difusió que en fèiem . ja que tot depenia del pressupost. Quan ja portàvem la contractació des de l'Ajuntame11t. va ser quan 11am decidir caul'iar els jardins del Xifré -on només hi cabien de trenta-cinc a quaranta persones- pel Centre Cultural Calisay. més cèntric. f allà ens hi vam estar del 1997 al 2009. El Calisay és w 1 lloc de pas important. I tot va lligat: en fem més difusió i contractem una empresa que s 'encarrega de la publicitat. A partir d'aquí ens enfilem cap a una mitjana de cinc-cantes persones per concert. Tenint present que portem a terme de quatre u sis actuacions. " Però necessiten més concerts, ja que per a ells el nom Festival s'emparella amb un mínim de sis o set actuacions. I així la manifestació es consolida i enguany tornarà a tenir lloc al Pati de l'Edifici Xifré. lloc que ja l'aixoplugà l'any passat. L'Enric Pera té molt clar el canvi d'escenari: Quant ja fa uns anys que ens veiem les orelles. pensem que al Calisay hi 110 massa soroll de cotxes, i la gent que passa pel carrer s'atura arran U U 808 SEELEY I LLUIS COLOMA de reixa per 11eure què passa allà dins. A més, a partir d'una hora determinada. els 11eÏ11S es podrien queixar i amb raó. Per tant. es decideix wwr al Pati Xifré. més ampli que els jardins i més tranquil. ! no ens ¡¡'hem penedit. Perquè. a més. al Ptt/i caben /arn bé cinc-cents afeccionats ... El pressupost surt bàsicament de l'Ajuntament. però la Diputació hi aporta entre el deu i el quinze per cent. A més del cinc per cent que reben per la programació general de teatre. música i dansa. Enguany, disposen dc vint-i-cinc mil eures. dels quals es destinaran catorze mil als caixcts. Un bon dia. l'empresa encarregada de la publicitat acaba Ja seva tasca i l'Ajuntament decideix treballar bàsicament a través d'lnternet. "Tenim wt Club d'Amics -explica Enric Pera-, som a Facebook i hem contractat una empresa que Lma setmana abans de la manifestació penja pòsters per tota la comarca. de Mataró a Malgrat. També hi ha una entitat , OCR. que col·labora amb nosaltres pel que fa al muntatge escènic. f al Pati disposem d'un bar. del qua/també s'encarreguen. Per talli, la totalitat del taquillatge va per a ells. I ells. al seu Iom, paguen el més econòmic dels combos que hi actuen . ., El grup encarregat de programar durant aquests anys. el componen Pera i tres persones més. Reben propostes durant tot l'any fins al 3 I d'octubre. I han contracta t, a més, altres empreses externes, com l'encarregada dc l'equip de so i. en alguns casos. del Uoguer del piano. De la publicitat i els rètols. se n'encarrega una altra entitat, tenint present que el disseny és el mateix des de fa catorze o quinze anys. perquè els organitzadors van decidir mantenir-lo per allò que la gent s'hi vagi familiaritzant. L'Enric Pera mira endavant amb confi ança: "El ]i< tur del Festival el veig bé, però can11iarà en algun sentit. Per exemple. la gent que col· labora amb nosaltres es t•a fent gran. Però pensem que en podem trobar d'altres per la senzilla raó que tenim un bagatge important al darrere. De fet, ningú 110 ens ha di/mai que parem. I això que a l'Ajuntament hi ha entrat gent de tots els colors.~ El grup més car en tota la història del Festival ha estat The Comunity Gospel Choir, una excepció, entre alguna altra. pel que fa a la contractació exclusiva de grups autòctons. Són excepcions que confirmen la regla i que aporten un grau d'internacionalitat a la manifestació. Una manifestació que enguany oferit·à una programació realment atractiva: Big Band dc l'Escola de Música d'Arenys de Mar, que actuarà el 22 de juliol. a les 20.00 hores. a l'esmentada plaça de l'Església. La resta de concerts, al Pati Xifré, a Ics 23.00 h. són aquests: Fa rTàs & Romaní l lot Jazz Cats. cimateix dia 22; De Diego Brothers Sextet. el 29; Laura Simó i Francesc Capella Trio. el 5 d'agost: Tandoori Lenoir, el I 2; Bob Seeley i Lluís Coloma Trio. el 19; i Sant Andreu Jazz Band, el26. El preu de l'entrada és de 7 euros. ~ J ~C 21 _ ..... 22 .) __-1 2_s 317 PANORAMA Música per al gran públic I V Festival del Mediterrani al Palau de les Arts de València per MERCEDES CONDE PONS rogramació convencional, si es vol, la del quart Festival del Mediterrani amb què e l Palau de les Arts Reina Sofï a dc València clou temporada. des dels inicis sota la direcció artística dc Zubin Mchta. Només la proposta de Carlus Pad rissa-La Fura dels Baus per ambientar la trilogia romana d'Ottorino Rcspighi (Fes/e romane, Fonia ne di Roma i Pini di Roma) sota la direcció dc Georgcs Prêtre - una setmana després d'aquesta crònica- i la programació d'un doble programa Menotti -TI1e Telephone i Amelia al ballo- fruit del Centre dc Perfeccionament Placido Domingo i sola la direcció del polifacètic músic, pod rien situar-se dins dc l'iunbit dc Ics novetats o propostes origina ls. Tanmateix, tant hi fa si del que es tracta és dc fer gran música i -en el cas que ens ocupa, en una ciutat recentment incorporada al circuit operístic- formar afició. Sales a vessar de públic -alguns encara es pre321 - )22 gunten per què el teatre es va construir amb un aforament tan limitat- i un ambient festiu en Ics esto nes dc descans prèvies i durant Ics representacions. Al Palau de les Arts no es respira només l'aire del llevant, sinó una fervorosa actitud cap al gaudi i cap al coneixement o l'ànsia de conèixer, que no és ben bé el mateix. No pot deixar d'impactar encara l'enorme plataforma pseudofuturista que suposa enmig dc l'antic cabal del Túria la megalòmana Ciutat de Ics Arts, i el Palau de les Arts com a vaixell insígnia d'un projecte que navega - mai millor d it- per aigües menys tranquil·les del que es voldria. A hores d'a ra encara no s'ha presentat la programació operística i musical dc la temporada que hauria d'iniciar-se a l'octubre i l'adéu de Maazel oneja com una bandera volàtil moguda per un vent que encara no se sap del tot cert cap a on, o des d'on. bufa. Malgrat això, continuen sonant noms incorruptibles com a propostes i rumors de cara a l'any vinent - Chailly, Gcrgiev i el mateix Maazel-, mentre Omcr Wellber espera enca ra poder demostrar el perquè de la seva elecció en un lloc tan compromès. A dins del recinte. però, l'aire que es respira és ben diferent. La ferma i rotunda solidesa musical d'una orques26 tra que és. i amb raó. l'enveja d'una gran P RMC 318 BRYN TERFEL, MARCELO ALVAREZ I OKSANA DYKA EN TOSCA part dc formacions espanyoles fa obl idar els dubtes i permet gaudir, durant els instants que sona la música, instants màgics com els que es van sentir durant el Festival del Mediterrani. Tosca és una òpera en què el teatre. i el text, es fusiona d'una manera indivisible amb la música. Puccini va aconseguir immortalitzar Sar-clou, autor del text, gràcies a una comprensió inaudita del fet tea t ra I i la seva música aixi ho refl ecteix. Per tant, ma lgrat que la producció concebuda per Jean-Louis Crinda estigués mancada d'enginy i fos força convencional. dins l'austeritat de l'escenografia la grandesa de la música -amb una orquestra pletòrica- compensava les mancances visuals. Això sí, feien falta grans intèrprets. Sort, doncs, d'un Scar·pia dolent fins a la malaltia, el d'un Bryn Terfel superior, enorme i amo absolut de l'escena. No es va quedar enrere Marcclo Alvarcz, amb una personal interpretació de Cavaradossi, amb pianíssims dc gran delicadesa i que, si hagués tingut una Tosca a l'altura, encara hauria brillat més. I no és que Oksana Oyka no sigui una bona cantant, que ho és. Però li falta l'altura artística que un personatge -"el" personatge per a moltes sopranos- com la Tosca, artista amb vocació d'artista, requereix. Amb Fidelio, el nivell orquestral nuctuà, amb una primera part més aviat endonni scad~l - no hi col· laboraren els cantants- i una segona part amb moments màgics, d'aquells en què s'atura el temps. La producció de Pier' All i té l'encert de la senzillesa i el bon ús dels recUJ'Sos tecnològics. L'efecte de les projeccions videogràfiques en tres dimensions provo- ca una sensació d'embolcall en l'espectador·. i feia que la masmorra dc Florestan fos tota la platea del teatre. Gran actuació del Cor de Ja Generalitat Valenciana -malgrat que Mehta incidís en un abús del piano en el cor dels presonersi un conjunt de solistes encapçalats per un Stcphcn Milling (Rocco) superb. un Peter Seiffert (Fiorestan) rutilant i una jcnnifer Wilson (Fidelio-Leonorc) que va anar vocalment de menys a més. però molt limitada en l'aspecte escènic. Molt bé lcvgueni Nikitin com a Don Pizarro i, un cop més. la veu de l'experiència va parlar per boca de Robert Lloyd (gran Don Fcrnando). L a Tercera Simfonia de Mahler era un plat sucós i. sense necessitat d'empatx, el resultat musical va ser el d'un gran àpat. Llàstima que l'acústica de l'auditori del Polau dc les Arts no faci justícia a Ics grans versions orquestrals que pol acollir. Tot i això, Zubin Mehta - del qual a aquestes altures sorprèn el magnífic estat de fom1a que demostra, fent-sc càrrec ell sol de totes les representacions i concerts, gires incloses. d'aquest festival- va oferir-ne una versió coherent, sense grans contrastos però amb una direcció inequívoca. Dóna gust quan a més comptes amb una orquestra que respon de la manera com ho fa aquesta. Christianne Stotjin va posar Ja pell de gallina amb el fragment d'Així parlà Zaralhustra "Oh Mensch!" i el cor femení mostrà un instrument compacte i sal udable. Llàstima que el cor de nens no tingui el nivell que requeriria la institució que els promou. Esplendor russa PALAU 100. Orquestra Nacional Russa. Vadim Repin, violf. Dir.: Mikha'il Pletnev. Glazunov, Prokófiev, Txaikovski. PALAU DE LA MÚSICA. 13 DE MAIG DE 2011. per Xavier Chavarria ~ s un mèrit . quasi heroi<.:. que en temps dïn<.:ertesa. neguit i vaques magres. Palau I00 ens <.:ontinuï portant els millors direl:tors i Ics orquestres més importants del món. També és <.:ert que. algunes. a l'hon1 dc l<t veritat no estan <1 l'altura del prestigi. 1 o és el cas dc l'Orquestra Nacional Russa. que en aquest concert sí que va demostrar per quO:: és considerada una dc les millors del món. Una orquestra no governAmental i fundada fa només quinze anys però que és digna hereva del colossal pòsit cultural i la fonnidablc tradició musical russa. Un excmple de gestió. en tots els aspectes. que l'ha dut a una exccl·lència venerada arreu del món. I el <.:omandant en cap d'aquest "exèrcit de ge- E nerals". l'artífex d'aquest pro· digi sonor, és el seu director (i fundador) Mikhaïl Pletncv. un líder de presència podemsa i magnètica. Pletncv, però. sup que aquella descomunul concentració de talent interpretatiu funciona gairebé sola. i per tant es mostra poc in· tcrvencionista. parc en el gest: cal només anar donant-li alè, esperonant-la amb impulsos estratègics. atiant passa~ges concrets. un gir melòdic. un o<.:ord. un accent. .. Tot i l'aparent fredor i aridesa expressiva, un gest seu dóna vida a tot el que segueix, li infon caràcter i esperit. Oc vegades deixa córrer la batuta. i amb la mà . àdhuc amb dos dits. mostra tot el que vol: i l'orquestra. hipnotitzada. ho tradueix tot amb una naturalitat esbalaïdora. Aquesta és la mestria dels grans directors, dc:ls mestres absoluts i incontestables com ho és Plctnev: és d savi equilibri entre presència física i mental. Pletnev va treure tot el que dóna de si el "Preludi" dc la suite Des de l'edat mitjww op. 79 de Glazunov. en què la corda ja va lluir. compa<.:ta. molsuda i diàfana. La Sinrfcmia núm. 3 dc Txaikovski, que va ocup<tr tota la segona part, li va com anell al dit, a aquesta orquestra: una obra en què la corda ha de mostrar un eno1me potencial. versatilitat. innombrables recursos i capacitats dinàmiques. I així fou. ben adobat amb un intens lirisme que va trobar la sublimació en )"'Andante clegiaco'' del tercer moviment. Tum b6 van brillar els solistes dc vent (oboè. fagot) amb intervencions d'una gran delicadesa i precisió. L'esclat de llum, pastada per Plet11ev amb una dosificació miJ.Iimctrada. va arribar en l''' Allegro con fuoco" en què l'orquestra va cavalcar solemne i brillant per cu lminar un fïnal apoteòsic. Però encara hi va haver una altra lïgura, a l'escenali: el violinista rus Vadim Repin va fer de solista en el temible Concert per a violí núm. 2 dc Prokófïev. una obra madura però rebel. expressionista. tensa i dramàtica. Repin hi va donar una sonoritat absolutament persona l. aspra i vigorosa, marca nt perfi l tímbric amb um1elocució molt particular de les línies cantelludes i alhora sinuoses de la indòmita melodia que domina l'obra. El vinuosisme el va reservar per al bis. el juganer Camel'al dí Venezía de Paganini. que va embadocar fins i tot l'orquestra. rescatar de les prestatgeries un bon nombre d'obres de qualitat contrastada que són cares de veure en les programacions. Aquest és el cas de la descriptiva L'abella í la flor d'An toni Juncà, de la qual la cobla va oferir una versió molt detallista: de la llorejada Roses de tardor de Martínez i Comín. i la delicada Roselles i giuesta dc Josep M. Vilà i Gandol. tot i que el programa també contenia obres conceptualment molt més populars. com ara l'emotiva Mimosa de Vicenç Bou o la geniüda La reina de les flors dc Josep Serra. obres en què la tenora de Josep Coll va poder esplaiar-se amb total comoditat amb la seva particular manera d'entendre la contenció de l'expressivitat. Sota la batuta de Marcel Sabaté, la cobla va experimentar una e\'olució constant al llarg del con- cert. i excepte alguns desequilibris instrumentals que es van mantenir impertorbablement constants (en particular. la tenora segona). els desajustos de conjunt mostrals en la inicial La rosa del Fo/16 de Joan Lan1ote i els problemes per assolir els clímaxs en El roserar d'Eduard Toldrà, es van veure compensats per tocs de genialitat com els del tible de David Plans amb \lilà i Cando/. de les trompetes amb Bou i del metall al complet en Una rosella dc Puigferrer. Des d'un punt dc vista escènic, la fórmula de la presentació oral sense presentador en escena es va demostrar prou lleugera per la projecció d'imatges de suport, tot i que per ser artísticament agraïda. hi va faltar un control del tempo i del contingut només a l'abast dels veritables professionals de la qüestió. "RM-C Temps de flors CICLE DE MÚSICA PER A COBLA. Cobla Ciutat de Girona. Dir.: Marcel Sabaté. Joan Lamote, Toldrà, Josep Serra, Lloansf, Bou, Martínez Comín. Vilà i Gandol, Artiaga, Juncà, Puigferrer, Pedrico, Viladesau. AUDITORI DE GIRONA (SALA DE CAMBRA).14 DE MAIG DE 2011. per Josep Pasqual er madu resa musica l i per fidelitat de públic, el Cicle de Música per a Cobla de l'Auditori de Girona n'ha tingut prou amb tres edicions per consolidar-sc plenament en el panorama musical de la ciutat. El criteri musical i la manera de fer de la Cobla Ciutat de Girona ha contribuït decisivament en aquesta evolució meteòrica, tal com va demostrar la d<lr· rera de les sessions del red uït però in tens programa d'enguany. Vist des de fora del sector. un títol com "Girona. temps P dc llors'' po t sembla r malcncònicament mel·lillu i predisposar al seguit de sant bcnets rònecs del quals es pretén fugir. però obté tot el cu sentit quan se'l situa en un context tan genuí com és la setmana de les nors de la ciutat dc l'Onyar. Anècdota nominal a banda. un con text com aquest podr ia haver provocat filcilment que la rormació gironina s'acomodés en Ics múltiples mostres norides que evoca el nomenclàtor de la literatura per a cobla, però llun) d'això. va fer un exercici d'arqueologia musical i va 27 )19 liJ·I:C·I;(IS(I eR rT 1e A I 'In Paradisum' CIClE DE CONCERTS ORFEÓ CATALÀ. Cor Jove de l'Orfeó Català. Orquestra de Cambra Terrassa 48. Josep Buforn, piano. Serena S~enz, soprano. Esteve Gascon, baríton. Dir.: Esteve Nabona. Mozart. Fauré. PALAU DE LA MÚSICA. 8 DE MAIG DE 2011 per Llufs Trullén l Cor Jove dc l'Orfeó Cu talil dirigit per Esteve Nabona va esdevenir protagonista del nou programa emmarcat dins el Cicle dc Concerts Orfeó Cata là com a intèrpret d 'una dc Ics obres més sublims dc la litcr<ttura musical com és el Rec¡uiem dc Fauré. "La mort entesa com w1 desl/iuralllellt feliç i no E com w1trànsit dolorós'', en paraules de Fauré mateix i culminades per l'oníric In paradisum. en què la delicadesa intimista assoleix la màxima culminació. La subtilitat en la interpretació, l'aprofundiment en el fraseig, un lirisme que sempre recreava aquella atmosfera musical tan pròpia de la musicalitat francesa. ator- Versió de referència PALAU 100. Deutsche Kammerphilharmonie Bremen. Frank Peter Zimmermann, violf. Dir.: Josep Pons. Casablancas, Beethoven, Dvor~k. PALAU DE LA MÚSICA.17 DE MAIG DE 2011. per Llu(s Trullén I Concert per a violí de Beethoven esdevé una referència obligada dc Ics obres dedicades a l'instrumen t. La partitura ha rebu t en el decurs dels anys centenars d'interpretacions i versions mítiques que n'han ajudat a difond re encara més la popularitat. Sempre que s'ofereix una obra dc tal magnitud. el públic n'espera una versió que si més no s'apro- E ximi a la seva versió de referència, sigui la de Perlman, Mut ter, Menuhin o la del mateix Zimmermann, per triarnc algunes a l'atzar. Però quan un intèrpret com Zimmermann - amb el mític Strad ivarius que havia estat propietat de Franz Kreisler a les seves mans- afronta aquesta obra, en tra en una nova d imensió en què ta recreació de la partitura només té sentit si El millor refugi PALAU 100 PIANO. Elisabeth leonskaja, piano. Schubert. PALAU DE LA MÚSICA. 7 DE JUNY DE 2011 per Mercedes Conde Pons ls concerts dc vespre al Pa lau dc la Música a pa rti r del mes dc juny tenen un gust especial. A l'hora dc l'inici encara no és fosc i la claror del capvespre s'escola entre els vitralls dc la sala centenària. Si a l'atmosfera especial, s'hi afegeix un temporal dc pluja. llamps i trons com el que es va viure la nit en què Elisabeth Leonskaja oferia el darrer con- E 28 320 cert de la temporada 2010-1 1 de Palau 100, l'espectacle resulta únic. Així ho van viure els pocs espectadors que omplien la platea i la sala - la resta, claramen t, s'ho van perdre- i així ho va posar de m<~­ nifest una Elisabeth Leonskaja especialment intimista, especialment virtuosística i especialment inspirada. Leonskaja viu darrerament una època dolça, la madure- gaven a la versió una pot:tica transcendent evocadora i plena dc la jusl<l contcm:ió cmocional pròpia dc Ics versions ofertes pels grans cors professionals. Un treball coral esplèndid com el realitzat pels solistes vocals. el baríton Esteve Gascon -majestuós en Ics seves intervencions- i la dc la jove soprano membre del Cor Jove. Serena Súcnz. que posseeix una veu bellíssima a més d'un grau d'expressivitat que va adequar a Ics exigències musicals d'una obm tan dclicad<l. Abans d'escriure els cèlebres concerts dc piano vienesos, Mozart va compondre el gener dc 1777 el Concert mí111. 9, dedicat a la pianista francesa jcunchommc. Obra en qui: tècnica i aq uella musicalitat clitssica han de con- viure per assolir 10 1 el grau d'cxigi:m.:ics i dc::mandes de la partitura. Acompanyat per una eficient Orquestra dc Cambra Terrassa 48. Josep Buforn. pianista del Cor Jove de l'Orfeó Català. va desplegar un ventall de capacitats musicals remarcables. L'~.-qui­ libri. l'elegància en la musicalitat. una sonoritat sempre acordada amb els cànons clàssics de la proporció. una majestuositat en què la brillant tonalitat de Mi bemoll implícita en l'obra aportava un aire fresc i optimista a la versió. configuraven un seguit de recursos expressius que juntament amb una tècnica impecable van fer fru ir el públ ic del Palau de tota l'essència musica I d 'aquesta joia concertant mozartiana. pot atorgar-li un nou punt de vista. una visió fidel als cànons interpretatius establerts però en la qual el ventall de sonoritats de claredat de sonoritats. i una concepció netament romàntica ens proporcionin sensacions noves i complaents. Virtuosisme, lirisme, conjunció absoluta amb una orquestra impecable diligida al detall pel mestre Josep Pons, i tot encaminat a la recerca d'un discurs colorista, fresc, obert, però dotat d'un grau d'emotivitat que fa obrir les portes a unes versions idènticament complaents les quals tots tenim com a referència. El concert, que es va obrir amb el "Nocturn" pertanyent als Tres epigrames per a orquestra en una interpretació que manifestava el seu sentit contemplatiu i meditatiu , a la segona part era dedicat a la Vuitena de Dvorak: una orquestra compensada en totes les línies va emmotllar-se a la transparència lírica d'una música que ha de sorgir amb naturalitat, amb el rerefons dels sons dels temes populars de Bohèmia con a constant recurrent. Emotivitat en el romanticisme desplegat en !"'Adagio" i la frescor i vitalitat de !"'Allegretto grazioso" final van ser dos dels punts àlgids de la versió oferta per Pons i una orquestra impecable com la Kammerphilharmonic dc Bremen. sa hi afegeix punts de profunditat interpretativa que no estan compensltts negativament per un retrocés en la capacitat tècnica i virtuosística. Això ho va deixar claríssim només atacar la Sonata en Fa major de Mozart. So vellutat, contrapunt ben marcat i una diferenciació extremament neta dels diversos plans sonors dc l'obra. L'apassionada Sonata núm. 32 en Do menor de Beethoven va causa r impacte. Lconskaja va demostrar un control superb del pols intern i va hipnotitzar amb un "A llegro con brio cd appassionato" gairebé jazzístic. A la segona part, Lconskaja va retre homenatge a Liszt amb dos sonets de Petrarca dels Anys de pelegrinatge contrastats, amb un "l' vidi in terra" elegíac i que mostra SO· noritats gairebé simbolistes. Amb els Estudis simfònics op. 13 de Robert Schumann, la pianista georgiana. hereva del llegat de Ricbter. va demostrar tenir encara molt per oferir, molt per ensenyar i molt per compartir. El Palau de la Música Cata lana es transformà, aquesta vetllada, en el millor refugi per a una tarda de tempesta, acompanyada de música feta des de la intimitat i en la intimitat. I I I eR f T 1e A i¡¡.t:C.I¡I;I,I,I;I Noves fornades de I'ESMUC BCN216. Dir.: Francesc Prat. Javier Quislant, Núria Giménez, Joan Magrané, Manuel Rodríguez, Francesc Llompart, Marc Codina. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTORELL). 10 DE MAIG DE 2011. per Jordi Alomar eure arribar el elia en què el frui t dc tanta l'cina solitària i ~ilcn­ ciosa pren f01111a i dumda per esvair-sc entre aplaudiments és el que tot compositor desitja. I més en ca ra quan es tractu dc Ics primeres passes en un món hostil i descuidat com ~s el de les müsiques d'avançada al nostre país. Per això és lloable l'acord entre I'ESMUC i el grup BCN2 16 de coordinar esforços per poder fac.:ilitar una estrenu amb la millor cina disponible ara mateix a Catalunya per als joves compositors. Les breus paraules de loan Guinjoan en la presen tació del concert -que també era la presentació de l'obra guardonada al premi de composició anual que porta el seu nom. atorgat V aquest any a Marc Cod inavan centrar-se en la diferència entre l'època en què ell mateix fundà el grup Diabolus in iVIusica i el dia d'avui. en què un grup com el BCN216 és posat a l'abast de Ics joves promeses dc la cornposició. Un concert amb una programació en la qual el nexe comú entre obres és el fet de ser escrites per compositors d'una mateix<~ escola - no pas d'un mateix estil- és un repte per als intèrprets. ja que no és precisament una tria d'afinitats musicals el que la justifica . Per uixò cada obra era un món completament propi, amb llenguatges i plantilles instrumentals distintes. Tot i això. els is joves compositors feren palès el dom ini d'una tècnica d'escriptura i instrumentació molt efectista que ultrapassa el llenguatge convencional. Potser per la jovenesa de tots ells o per l'ànsia de poder mostrar en el menor lapse dc temps una destresa enllucrnadorél. la impressió genera l en l'escolta és, en el fons, la de tenir poc a dir tot i usar molta parafernàlia. o és sols amb l'habilitat tècnica i amb el domini dels recursos instrumentals que s'engalipa l'escolta i l'esperit, sinó amb tot allò que fa guaitar cap al que hi ha <li daiTere. I per això no n'hi ha prou amb classes d'orquestració i Max/MSP, sinó que ho és principalment acceptar i assumir la mateixa experiència vital com a escola: aquella de la qual sempre, fins i tot quan ja no paguem matrícula, formarem part. Potser pel fet de ser el de més edat dc tots -i. per tant, amb més experiència acumulada-, Manuel Rodríguez fou qui presentà la proposta que més s'apartava dc la resta de programa: una obra agosarada que posava el dit a la nafra de les convencions. tot alterant la distlibució habitual dels müsics (que. a banda dc l'escenari i d'esquena al públic, estaven tam bé distribuïts per les llotges laterals) i utilitzant un tractament escènic particular. Malauradament. la sala no ajudà a aconseguir reeixida ment l'objectiu proposat, ja que la il·luminació emprada (en no poder complir-se Ics indicacions expresses en aquest aspecte pel compositor, es va optar per una il·luminació general de tota la sala) no pem1e1ia destacar un ús alternatiu dels espais i aconseguir l'ambient que sens dubte hauria afavorit l'obra més singular del programa. Sembla mentida que una sala nova de trinca com aquesta no faciliti aquest tipus de procediments que a la resta de països civilitzats són moneda de canvi. sica per Purccll i fent-hi participar un públic. culiosament no gens vergonyós. Però no va ser, lògicament, aquest la cançó més lloada. Músic for a W!tile. també de Purccll, com a pòrtic d'entrada al món vocal del contratenor alemany és tota una declaració d'intencions. El canto /egato, la veu a penes vibrant. les dinàmiques de gradacions gairebé imperceptibles, tot un desplegament de mitjans que feien presagiar una nit per al record. Com així va ser. Cal no oblidar l'aportació dc la pianista Tamar Halpcrin: tan atenta al dir de Scholl com eficaç en les intervencion individuals. Delicioses Ics àries dc Handel (''Ombra mai fu" dc Serse, "Dove sei, amato benc?" de Rodelinda ), les cançons de Haydn i. sobretot. Ics tres cançons tradicionals -amb delicats ucompanyaments pianístics dc llalperrn- que van posar punt i final al concert. Una nit de primavera vocal com aquesta només podia tancar-se com s'havia iniciat: "La música. per uns instants, burlarà les llOStres preocupacious .. (Music for a wltile). "RM- e 'Music for a while' REerrAL ANDREAS SCHOLL Ta mar Halperin, piano. Purcell, Dowland, Handel, Johnson, Campion, Haydn. LICEU. 16 DE MAIG DE 2011. per Mercedes Conde Pons ---------------------- i havia expectació per escoltar en viu un dels contratenors dc trajectòria indiscutible en l'actualitat. Andreas Scholl arribava a l'escenari de La Rambla en recital. per a delit dels seus seguidors que, des dc fa més de quinze anys, esperaven la presentació del cantant a Barcelona. La veu de contratenor encara aixeca suspicàcies entre una pali dc l'audiència operística. Però cada cop són menys els que associen el li mbre a nd ro gin del contratenor al dels seus predecessors, els castra/i: cruelment do tats a nivell vocal. però també desposseïts. És probable que un dels motius pels quals la veu d'Andreas Schollresulta tan atrac- H tiva és pel fet que. encara que sembli estrany, és una veu natural, no gens afectada i amb una puresa tímbrica que gairebé ta lla l'a ire com una espasa forjada amb platí. És. en definitiva, una veu encisadora, embriagadora i amb un cert punt d'indescriptible. Quan un té un do com aquest. no es pol fer gaire més que cu idar-lo i posar-lo a disposició dels altres. I això és el que va fer Scholl en el recital del passat mes de maig. Un recital ben construït, generós i amb una bidircccionalitat amb el públic manifesta. Fins i tot al final de la primera part, Scholl no dubtà a cantar en veu dc balÍ ton una cançó tradicional. "Manis for the Woman Made ··, posada en mü- 29 321 '11 Mondo Nuovo' TEMPORADA OSC. Dir.: leonard Slatkin. Milhaud: La Création du Monde, Gershwin: Un americà a París, Dvorak: Simfonia núm. 9 l'AUDITORI. 14 DE MAIG DE 2011. per Jordi Alomar l 1791 Giandomenico Ticpolo pintit un fresc enigmàtic en un dels murs dc la seva vil· la veneciana. Inverteix la disposició escènica habitual de la reprcscntac.:ió pictòrica. ja que tots els personatges que hi apareixen donen l'esquena a l'observador: lots estan fascinats per ulguna andròm ina que resta oculw per a nosaltres. E Amèrica. des d'Europa ha estat permanentment aquest gabinet de les meravelles metaforitzat per liepolo. un focus màgic de possibilitats noves a l'abast de qui gosi aventurars'hi. L'O BC proposà amb aquest programa un viatge als dos costats de l'Atlàntic: la fascinació de dos europeus pel ou Món i un novaiorquès a Tres clàssics DIUMENGES AL PALAU. Stuttgarter Kammerorchester. Noé lnui, violi. Paul Meyer, director i clarinet. Haydn, Taverna· Bech, Mozart. PALAU DE LA MÚSICA. 22 DE MAIG DE 2011. per Josep Barcons aul Mcyer és un clarinetista d'anomenada, però la seva faceta com a director és menys coneguda. No obstant això, el 22 de maig passat es posava al capdavant dc I'S tuttgartcr Kammerorchcslcr (l'orquestra dc cambra professional més antiga del món, formada el 1945) per encetar l'actual i breu temporada dc Diumenges al Palau. L'entusiàstica simfonia Le matin dc l laydn obria el programa, i sonava plena dc llum P i elegància en mans dels músics alemanys, amb una corda exceJ.Ient i una nauta. un fagot i un contrabaix de dicció meravellosa. Tot i la bona versió, la presència de Meyer al capdavant de l'orquestra es veia com a accessòria, no sols per la naturalesa de la música, sinó per la gestualitat poc mesurada i poc precisa del clarinetista, cosa que també succeí en el Divertimento en Re major de Mozart. El treball de Meyer com a director tingué més sentit en les Pro- Més enllà de la música L'AUDITORI CAMBRA. Alba Ventura. piano. Schumann, Debussy. • l'AUDITORI (SALA ORIOL MARTORELL). 23 DE MAIG DE 2011. per Lluís Trullén A 30 322 mb el lema "Mou-te pels quiets", Alba Ventura va oferir un recital de piano a la Sala Oriol Martorell dc L'Auditori en què obres com Les escenes d 'infants dc Schumann o el Children sCorner de Debussy van acompanyar musicalment la causa fonamental del recital: els nens plurídiscapacitats. Si l'any passat i per iniciativa de Mfuius Sena, artistes com Pau Riba, Nina, Quim Portct, Tricicle, van oferir un concert benèfic a L'Auditori, enguany la rcc.:erca dc la tradició europea. La Iria dc Ics obres és del tot èncertada: 11\.'S lectures distinte~ de la modernitat i de la <.:aracterització de l'alteritat. Slatkin encetà el programa sense batuta amb la inusual plantilla dc La Création, ballet dc 1923 que beu directament del jazz tot i que segons uns esquemes construïts amb tall clàssic. És cert que la músicH nord-americana dels anys vint és la creació d'un nou paiSHtge sonor que. lliure del pes de Iu tradició europea, gosa prescind ir dels procediments fin s llavors canòn ics: Varèse. Cowcll o Anthcil són els pioners "indígenes" d'una lli berta t que encara no és tanconeguda i compartida corn mereix. L'audàcia amb què els solistes dc I'OBC invocart!n el ritual proposa t per Milhaud indi<.:ava que estava <.:omcnçant un dels millors con<.:erts dc la temporada. i el que s'ucomplí en la resta dc programa -ara ja amb batuta- a<.:abà de confirmar-ho. Tant amb Gershwin com amb el Nou Món dc Dvorak es féu palès l'entusiasme amb què músics i públic veneren aquest repertmi. J cal no oblidar l'etimologia d'e/1/usiasme: èxtasi inspirat pels déus. És ver que la Novena de Dvorak. tot i ser una obra arxiconeguda fins a la sacietat, quan és condu'ida amb el carisma pletòric d 'un mestre com Slatkin té quelcom de Walhalla travessant Arizona. una fascinació sense concessions. Esperem que el ou Món continuï sorprenent-nos d'aquesta manera. ses disperses dc Tavema-Bcch. un poema concertant per a violí i cordes que el jove violinista belga oé lnui va tocar amb convicció. profunditat i bon gust. ben secundat per l'orquestra, en una interpretació que commemorava el primer aniversari del decés del compositor barceloní. El que semblava que havia de ser el moment àlgid de la tarda (el Concert per a cfarirret dc Mozart, dirigit i inlcrprcUH per Meycr), no ho acabà sent. Just quan la seva direcció hauria estat més necessà ria, Meyer actuà gairebé exclusivament com a solista. vessant des del qual tampoc no plantejà una lectura gaire orgànica dc la partitura. Llevat del tercer temps, que pel caràcter enjogassat de rondó acceptava de bon grat el virtuosisme ad lloc de Meyer, els dos primers moviments no sc sabia ben bé on anuvcn. ni des de quin paradigma eren interpretats: frasejos estrambòtics en la part solisw. poc diàleg concertant amb l'orquestra, accelerandi sobtats, so dc tall jazzístic. i un enfocament que semblava bascular entre Benny Goodman i un romanticisme poc adient. Mozart és Moza rt. però. i els aplaud iments arrencaren dos bisos que no van a fegir res de signi lïcatiu a un concert q ue tingué els millors moments en la primera part amb Ics obres de Haydn i Taverna. Dos clàssics de lïna sensibilitat i gran ofici que comparteixen més que el fet d'haver viscut 77 anys i d'haver nascut -am b 200 anys dc diferència- un dia dc primavera d'un any 32. aquest nou concert va recaure en la pianista catalana Alba Ventura. Amb un programa seleccionat acuradament. amb obres de Schumann i Debussy, la pianista catalana va desplegar el ta lent musical amb una sensibilitat i varietat dc colors d' una gamma amplíssima. Si en Debussy evocava tota la màgia dc preludis, com La Cathédrale englowie o l'espontaneïtat rítmica del "Gol iwogg's Cake-walk" del Cftildren's Comer. en les obres de Schumann assolia un ventall de sonoritats ben adients per a la música del compositor alemany. en què intimitat. poesia i vehemència convivien en el decurs de les Escenes i de Papilions: recursos interpretatius que sempre aprofundien en les camclerístiques estètiques de les obres. Un recital amb unes fi nalitats que traspassaven el llindar de la música i q ue serveixen - a més de recaptar fons- per donar a conèixer a la societat l!1 tasca de la Nexe Fundació, que fa una vida millor per als nens que pateixen pluridiscapacitat. Joves veus 'di qualità' IL BARBIERE Dl SIVIGLIA de Gioacchino Rossini. Llibret de Cesare Sterbini. Carles Daza. Natalia Gavrilan. Albert Casals. Enric Serra. Marc Pujol. Eugènia Montenegro. Eduard Moreno. Cor dels Amics de l'Òpera de Sabadell. Orquestra Simfònica del Vallès. Dir. escènica: Pau Monterde. Dir. musical: Daniel Gil de Tejada. TEATRE-AUDITORI DE SANT CUGAT DEL VALL~S. 27 DE MAIG DE 2011. per Mercedes Conde Pons a popularitat d'una òpera com fil barber de Sevilla. la ml:s sovintejada òpera dc Rossin i abans i podríem dir que també després dc la concgudn com "Rossini Rcnaissancc". no resta eomplexit<ll als exercicis dc virtuosisme vocal a qu\: es veuen sotmesos alguns dels protagonistes. Un bon entrenament. doncs. per a Ics cordes vocals dels joves talents que assumeixen els rols principals de Ics produccions dels Amics dc l'Òpera dc Sabadell. i una bona oportunitat també per als oients. per copsar el veritable estat dc la qüestió pel que fa a la qualitat dc Ics veus emergents del panonuna català. L Si es jutja pel que es va sentir en la representació al Teatre-Auditori dc Sant Cugat dd Vallès. el present líric està assegurat i ra albirar un rutur prometedor, malgrat que alguns d irectius estrangers sentenciïn el contrari. Veus ja reincidents en anteriors títols sabadellencs. les de Carles Daza i Albert Casals. comencen a reclamar oportunitats de més calibre. Daza va ser un Fígaro molt sòlid. amb un timbre d'atractiu ja conegut i. en aquesta ocasió. amb una brillantor en una tessitura que li resulta còmoda i molt escaient. Va ser el factòtum, amb molta presència vocal i escènica. i va recollir un merescudíssim triomf. També Casals. com a comte d'Almaviva. va dcmostrar Ics generoses facultats d'un timbre noble que compta amb un registre agut molt ben resolt. Amb una veu més pròpia d'un tenor líric lleuger, que albira un horitzó prometedor quant a repertori. en I'"Ecco ridcnte in ciclo" del primer acte va sembiar que la fredor dc l'in ici d ifi cultava la nuïdesa dc Ics agilitats. però a mesura que avançava la nit les seves intervencions van posar en evidència el domini de la seva parccl·la. amb un "Cessa di piu resistcre" -que no acostuma a escoltar-se- generós. També atalia Gav1ilan va resoldre amb facilitat la seva part. Va ser una Rosina correctíssima. amb una veu de molta consistència i una nexibilitat molt adient. Marc Pujol com a Don Basilio -en una "Calunnia" molt ben dita- i Eugènia Montcncgro com a Berta. que va canwr molt bé la seva breu però dolça ària, van fer un pas endavant amb les seves intervencions; i igualment Eduard Moreno com a Fiorello. que mostrà un timbre molt interessant. La veterania d'Enric Serra (Doctor Bartolo) i la seva vis còmica van ser el contrapunt a unes actuacions que. en línies generals, requereixen una mica més de rodatge. És clar que la veterania i l'experiència no es compren. sinó que s'obtenen precisament, a rorça de trepitjar la fusta. Bon rendiment. en línies generals. de l'Orquestra Simfònica del Vallès, aquest cop sota la direcció de Daniel Gil de Tejada. director del Cor dels Amics de l'Òpera de Sabadell, que en la secció masculina va mostrar entusiasme, amb resultats dispars. I, com és habitual, la senzilla però àgil producció d'Elisabet Castells i el joc escènic de Pau Monterde van agilitzar una acció que va aixecar tants bravos com riallades. lnacabaments entre fred i transfiguracions TEMPORADA OSC. Dir.: Pablo Gonzalez. Bach-Webern, Schubert, Mahler, Strauss. l 'AUDITORI. 24 DE MAIG DE 2011. per Josep Barcons I"Ricercarc núm. 2" dc l'Ofreua musical dc Bach transfig\n·at orqucstralment per Wcbcrn és un prodigi. i la interpretació que en féu l'O BC t-'Stigué a l'altura del que reclama la partitura en els relleus entre els solistes. però no tant quan la densitat textur-al augmenta (que és quan els mcst res dc l'orquestra han dc parar més l'orella per saber com situar la seva part en l'entramat cambrístic pensat per Wcbern). Després d'aquest preludi. la interpretació dels dos moviments dc la Sim[o11ia /uacabada dc Schubert tingué també els moments més feliços en Ics intervencions solistes. Amb un enfocament E global més expositiu que no pas dramàtic. Pablo Gormílez ordenà perfectament els plans sonors dels primers compassos de la partitura. sobre els quals Loles Chiralt va desplegar el seu bon so i musicalitat amb el tema que Schubert regala a l'oboè. Els diàlegs lírics entre violins plimcrs i violoncels foren dits també amb bon gust i delicadesa, si bé el desenvolupament posterior caigué en l'estatisme a causa de la monotonia en l'articulació de les notes repetides de la corda. Al segon moviment fa ltà passió i contrast en els matisos, no pas per manca d'ímpetu ni de profunditat en la direcció dc la batuta titular de l'O BC. La segona part s'encetava amb una altra obra inacabada: la Desena dc Mahler. dc la qual perviu un "Adagio" d'enon11c càrrega contrapuntística. Si exceptuem els moments dc més angulositat melòdica que Mahler concep per a les cordes, la resta del discurs fou ben defensat pels arcs de l'O BC. sobretot en els passatges més lírics al registre greu. dc voluptuositat carnosa. Però si l'actuació de la corda fou meritòria, la dc les trompes fou absolutament memorable en la seva factura grandiosa. a la qual se sumaren altres moments estel· lars, com un fantàstic pedal de trombons o una exclamació inquietant i pertorbadora dc la trompeta solista. El concert acabava amb la Mort i trausfiguració de R. Strauss, que transcon-egué entre més esternuts que no pas estossecs, a causa d'un aire condicionat desmcsurc~dament potent, que la regidoria de la sala mantingué d'una manera insensata (i probablement il·legaJ, molt per sota dels 25 graus que estableix la GeneraJjtat per als edificis públics) tot i haver-s'hi presentat més d'una queixa. La baixa temperatura féu escoltar la peça d'Strauss en una atmosfera que s'assemblava més a la fredor d'una morgue que no pas a la calidesa que ha de desprendre una sala de concerts. Potser per aix.ò -i tot i els esforços del director- en la mort es tocaren totes les notes, però més des de l'apatia i la fredor que no pas des de la tribulació i el compromís; i la transfiguració fou més asèptica i rutinària que no pas salvadora i redemptora. En un context de retallades com el que vivim, els animo a queixar-se si tenen fred: val més retallar en despesa elèctrica que no pas en termes de cultura i programació. 31 323 lli:C·I ;(I.\1;1 eR rr 1e A Grandíssima cambra IBERCAMERA CAMBRA. Katia Buniatixvili, piano. Chopin, Liszt, Brahms, Stravinsky. I Cuarteto Quiroga. Carles Trepat, guitarra. José Enrique Bagaría, piano. Arriaga, Boccherini, Brahms. I Ar- temis Quartett. Beethoven. PALAUDE LA MÚSICA. 4, 25 i 30 DE MAIG DE 2011. per Josep Barcons E RMC l IX Cicle de Cambra d'lbercamera ha concentrat els seus tres concerts en un sol mes. I, contràriament a l'opció de la temporada de cambra de Palau I 00, ha optat per fer els concerts no pas al Petit Palau. sinó a la Sala de Concerts del Palau de la Música. La sala de cambra hauria quedat petita, i la sala modernista en cap cas no fou massa gran. o sols per l'afluència de públic. sinó perquè s'hi féu cambra grandíssima. El cicle s'encetava amb la jove pianista Katia Buniatixvili, que presentava un programa de regust eminentment romàntic (amb Chopin, Liszt i Brahms) arrodonit amb els Tres moviments de Petruixka d'Stravinsky. La intèrpret georgiana (que sorprengué gratament l'any passat en un concert d'homenatge a Alícia dc Larrocha) desplegà a pleret el domin i tècnic, i lot i que les obres escollides pc1meten una exacerbació dels contrastos dinàmics, l'acostament a aquesta polaritat semblava més una atribució sobrevinguda que no pas fruit d'una necessitat interna de les pe- ces. En canvi, quan les oposicions dinàmiques quedaven més en segon tem1e i aflorava el lirisme i l'encalmament, la dolçor de tacte dc Buniatixvili arribava a tocar més enllà de les tecles del piano. Si el primer concert fou un recital solista, el segon i el tercer feren honor al nom del cicle, i foren veritables concerts de cambra. no sols perquè comptaven amb la formació cambristica per antonomàsia (el quartet de corda), sinó per l'absoluta compenetració que els músics mantingueren sobre l'escenari. El primer quartet a actuar fou el Quartet Quiroga: una formació jove i alhora experimentada que -com el Quartet Casal&- es fonnà a les classes de l'Escola Reina Sofía dc Madrid, sota el bon mestratge (l'evidència hi és incontestable) del violinista del Hagen Quartett, Rainer Schmidt. La plimera obra fou el tercer i últim quartet de corda escrit per }. C. Arriaga (1806-1826): una obra que, lot i ser composta amb 17 anys. deixa veure un Arriaga madur i visionari que, de no haver mort prematurament de tuberculo- si als 19 anys. hauria fel evolucionar la història de la música espanyola (i universal) cap a vés a saber on. Després de l'excel·lcnt versió que en feren. els Quiroga interpretaren -junt.an1ent amb el guitarrista Carles Trepat- el Quintet núm. 4 de Boccherini: una obra. fet i fet. més compromesa per al violoncel·lista (reconvertit per moments en percussionista) que no per al guitarrista que reclama. El treball de contenció dinàmica del quartet serví per no deixar en segon tenne el bon treball de Trepat. però restà espectacularitat i desimboltura a l'obra boccheriniana. La fina i sensible sonoritat del guitarrista lleidatà (que utilitza sempre guitarres històriques de gran qualitat i vàlua, que afegeixen encara més distinció a les seves interpretacions) potser hauria tingut un més bon aliat en un instrument amb més capacitat de projecció. Una capacitat de projecció que no faltà en cap moment en un altre quintet (en aquest cop amb piano) que els Quiroga interpretaren al costat de josé Enrique Bagaria: un opus 34 de Brahms en què la brillantor dels intèrprets assolí dimensions veritablement simfòniques. Si els Quiroga són un grandíssim quartet, els Artemisestan en una altra dimensió. Al capdavall, algun privilegi ha de donar l'experiència de més de vint anys tocant als millors escenaris mundials. La formació alemanya (que toca dempeus, amb l'excepció nc· cessària del violonceJ.lista) no sols ha guanyat solidesa musical amb el temps, sinó que s'ha mantingut immune a cap mena d'acomodament. Ben al contra1i, les seves versions són plenes de força. lluminositat i energia, i fan aparèixer Ics obres amb un caràcter absolutament propi i distintiu. fru it d'un acostament vigorós i compromès a la partitura. El programa era tota una declaració d'intencions, igual que el bis: després d'interpretar molt jovialment dos dels opus 18 de Beethoven (aquell Beethoven fresc, que juga amb la fuga d'una manera no gens severa, i ens captiva per la naturalitat i la bona planta), els membres de I'A•temis Quartett feren una versió excelsa del Beethoven més madur del segon Rassumovski (l'opus 59/2), que culminaren amb trcpidància descomunal i vivacitat majúscula en l'últim temps. Després de l'eufòria que clamava per un bis, vingué l'últim Beethoven: la cavatina de l'opus 130, que permeté copsar la transf01mació del geni de Bonn des de la jovialitat fins al caràcter més geniüt, per acabar amb la introspecció meditativa del bellíssim "Adagio molto espressivo" del final. la seva diversitat de timbres a les obres i els estils que interpreten. La Inacabada no va resultar del tot emotiva quant a plantejament; perfectament estructurada en els plans sonors, però un punt rígida quant a concepció; per contra, la potència beethoveniana de l'Heroica ens va mostrar el pòsit que durant més d'un segle han llegat Ics grans batutes del segle XX, amb una recreació farcida de fortalesa, d'emotivitat en la "Marxa fúnebre" i d'una transparència neoclàssica en el darrer moviment, una de les troballes melòdiques més refinades i tractades per Beethoven. Però el concert va tenir en la figura del mitic Aido Ciccolini un punt culminant. La saviesa en la interpretació. aquell refinament francès quant al domini de la sonoritat, del color. aquella transparència sempre ajustada amb la proporció clàssica; la seva mirada no s'apartava del teclat, i les seves mans actuaven amb una naturalitat i espontaneïtat fruit de més de set dècades d'interpretació. Ciccolini va regalar-nos un Mozart inoblidable, i aquella puresa musical que emana de l'oníric segon moviment serà recordat com un dels moments cstel·lars de la temporada. ------------------------------------------------------------------------------------------------- El valor de la veterania IBERCAMERA. Orquestra Simfònica de Viena. Aido Ciccolini, piano. Dir.: Andrei Boreiko. Schubert, Mozart, Beethoven. L'AUDITORI. 31 DE MAIG DE 2011. per Ll uís Trullén bercamera ha posat punt final a la progran1ació de la temporada 20 I 0- I I amb un concert en què una de les llegendes vives del piano com és Aido Ciccolini (nascut el mes d'agost de 1925) va ser acompanyat per la prestigiosa Simfònica de Viena, dirigida per Andrei Boreiko, en substitució de Fabio Luisi. El concert era dedicat a compositors estretament vinculats al I 32 324 món vienès, com Mozart. Beethoven i Schubert. i amb obres cabdals del repertori, com la Simfonia Inacabada i la Simfonia Heroica i el prou conegut Concert per a piano núm. 23 de Mozart. L'Orquestra posseeix una qualitat inqüestionable en totes les seccions: una corda d'una claredat i conjunció absolutes, un metall majestuós, unes fustes càlides, i sempre adaptam Versió sense complexos PALAU 100. San Francisco Symphony. Dir.: Michael Tilson Thomas. Mahler. PALAU DE LA MÚSICA. 2 DE JUNY DE 2011. per Mercedes Conde Pons os centena ris amb una mntcixa direcció: la música. Al centenari dc la mort dc Gustav Mahler, en aquest concert s'aregia el centenari d'una dc Ics f'onm1cions simfòniques més prestigioses dels Estols Units: la San Francisco Symphony. lli havia expectació. sobretot perquè és en obres com la Sisena dc Mahler. en Ics quals una orqucst ra es despulla íntegrament i deixa al descobert el millor i el pitjor dc Ja seva individualitat. Com així va ser. De gira per Europa. després d'haver actuat a Praga. Viena. Brusscl·les. Luxemburg. Essen i París. i abans de fer-ho a Madrid i Lisboa, la San Francisco Symphony va aterrar a Barcelona amb poc temps per aclimatar-s'hi, fet que va repercutir en un primer moviment apàtic. Malgrat )"'Allegro energico" que de- D mana la partitura, els californians es van quedar al "ma non troppo", tot esperant d'entrar en l'atmosfera, tant de l"escenari modernista que els acollia -que quedava, això sí, petit- com de la densa partitura mahleriana. Sí. la brutalitat sonora - al límit entre el soroll i el so- hi eren, però amb un control gairebé quirúrgic. A vegades. un tenia Ja sensació que estava escoltant un disc: tan perfecta i neutra era la interpretació dels músics. No resultava estrany. tenint en compte que recent· ment han enregistrat Ja totalitat de les simfonies de Mahler sota la direcció del seu titular. Michael Tilson Thomas, i que portaven a l'esquena la inèrcia d'una gira maratoniana i amb una gran condensació mahletiana. Tampoc TtJson Thomas, en els dos primers moviments, semblava estar massa implicat en el conjunt. amb una distància expressiva evident. Però tot això va ser abans que es produís la màgia. en el tercer i quart moviments de la simfonia, i el gel es fongué sota un foc abrusador. J li ha coses que no es poden fer amb mi tges tintes. Mahler demana una implicació absoluta i quan això es va produir en aq uest concert. quan l'ambient de la sala, dels músics, del d irector i, rins i tot, del públic, va esta r a la temperatura idònia, el resultat es va fer palès. De cop i volta la San Francisco Symphony va despertar de la letargia i la qualitat sonora es va convertir en excel·lència: l'agressivitat i el punt d"aversió es convertiren en atracció i interès i els vents, particularment, van retre el seu homenatge al compositor bohemi amb intervencions inspirades. Michael Tilson Thomas va apostar per una versió persona l, sense complexos. Una versió no gens contemplativa, marcada i rítmica i amb un compàs lleument accelerat que no va ser impediment per fer possible que les parets del Palau vibressin, ja no amb els decibels suportats, sinó amb la convulsió inrema que una obra com la Tràgica de Mahler provoca en l'oient. El mateix Tilson Thomas recordava en una entrevista prèvia al concert que aquesta obra "ens recorda que, tot i les frustracions i dificultats de la vida, les coses Jleritablement belles i que valen la pena, romanen, encara que siguin fugaces ... És cert que el so és fugaç. però el record no i, en aquest cas, aquest concert romandrà temps dins de la memòlia en 32!-322 l'apartat del gaud i, l'emotivitat i Ja bellesa. al final de l'espectacle: objectius totalment assolits. Operetta no té una ambició purament musical i, tanmateix. hi ha números amb grans efectes, com el del cor dc pelegrins dc Tannhiiuser o l'obertu ra dc Guillem Tell de Rossini: amb la d ificu ltat intrínseca que suposa el fet de cantar a cappella tot combinant-ho amb un moviment frenètic i sostenir l'afinació. Prova superada. Veus líriques, en gran part, els membres dc Cor de Teatre són tant cantants com actors. i aquesta, sí senyor, és la clau perquè l'espectacle funcioni. Jordi Purtí, al càrrec de la dramatúrgia i direcció escènica, no deixa descans als lliurats actors cantants. però hi troba uns còmplices solvents perquè l'acció tingui continuïtat, dinamisme i, sobretot, atractiu. A mode de coda, menció especial a l'episodi que transforma )"'Havanera" de Ja Carmen de Bizet en una deliciosa i hilarant crítica del tradicional públic d'òpera i música clàssica, amb un estudiat cor d'estossecs i telèfons mòbils. Riallada assegurada. "R.M-C Òpera 'a cappella' OPERETTA interpretada per Cor de Teatre. Dir. escènica: Jordi Purtr. Dir. musical: David Costa. TEATRE NACIONAL DE CATALUNYA. 28 DE MAIG DE 2011. per Mercedes Conde Pons l concertante '"Mi par d'esser con la testa" del Barber de Sevilla rossinià com a banda sonora d'una cursa ciclista? ¿Una companyia de pallassos mostrant les seves habilitats amb el so del 'Toreador" de la Carmen de Bizct? ¿Un frust rat director de cinc que intenta fi lmar el brindis dc La Traviata. mentre els seus protagonistes es dispu ten ser el centre d'a. tenció i acaben amb una descomunal borratxera? ¿Un inusua l conte dc la Caputxeta Vermella a ritme de "cor de gitanos'" d' ff trovatore? ¿Una desil·lusionada ballarina clàssica que és rebutjada per me- E diocres ballarins al so de "Mon coeur s·ouvre à ta voix" de Sa1nson et Da lila dc SaintSaens? Aquesta transgressora visió del món de l'òpera és la que ofereix la companyia Cor de Teatre en un entretingut, divertit, desenfadat i extenuant espectacle que rebaixa el tradicional llistó al qual sovint s'ha col·locat l'òpera, per posar-la en el pla quotidià i fer-la així accessible a tots els públics. Si es jutja per la ti· pologia del públic aplegat a les graderies del Teatre Nacional. amb un nombrós conjunt familiar i nens petits, i sobretot per la reacció d'aquest 33 325 Tugan Sokhiev, un mag sense batuta PALAU 100. Orquestra Nacional del Capitole de Toulouse. Orfeó Català. Anastasia Kalagina, soprano. Garry Magee, baríton. Dir.: Tugan Sokhiev. Brahms: Eln deustches Requiem. PALAU DE LA MÚSICA. 31 DE MAIG DE 2011. per Xavier Chavarria oc després de presentar la propera temporada. retallada però llaminera, el cicle Pa lau I 00 va llançar els úliims coets dc l'actual, una traca final consistent i espectacular quant a orquestres, solistes, directors i obres. culminada amb un magnífic Eiu deustches Requie/11 dc Johannes Brahms a càrrec dc Tugan Sokhiev, un jove director nascut a Ossètia fa 33 nnys i amb una trajectoria meteòrica. Fou ell qui va marcar al foc aquesta versió, amb una lectura íntima i transcendent, reposada però brillan t, equilibrada, subtil i amb passatges francament emocionants. Sense batuta, cuidant cada nota i cada so amb el vol nu de les seves P mans, Sokhiev va aconseguir una versió d'una maduresa aclaparadora. tot creant un espai intemporal adaptat a la prosòdia i a l'emoció austera i continguda que destil·len text i partitura. I ho va fer amb recursos de gran habilitat i difícils d'expressar amb paraules: uns segons de més sobre un acord clau; un diminuendo subtil en una nota concreta. una melod ia que més que sonar. vola ... Una versió reflexiva. sense presses, continguda i delicada, quasi cambrística, lleugera i pro· funda alhora. i atenta als aspectes retòrics, a l'exegesi del text. Posant-ne en risc el tremp i la tensió. Tugan Sokhiev va dosificar a la perfecció el discurs emocional de l'obra. i va saber tTeure un òptim rendiment de les formacions que tenia al davant: I'Orque tra del Capitoli de Tolosa de Llenguadoc. de la qual és titular, es va mostTar molt sòlida. aplicada i precisa. i cedint el protagonisme a les veus de l'Orfeó Català, que van mostrar una de les millors cares d'aquesta temporada. I és que el Rèquiem alemany és una obra molt exigent per al cor, demana una resistència i una versatilitat a l'abast dc molt pocs. L'Orfeó Català se'n va sortir airós. molt més encertat que en actuacions anteriors, musculat de so. atent. àgil i ncxible. Certament, la wmplcxitat de l'obra i la lectura rcposada de Sokhiev van posar en evidència algunes mancanccs: la potència del cor és limitada, d so global poc pcrsonal i el timbre heterogeni de cada corda. En canvi. els passatges suaus i més delicats van lluir compactes, equil ibrats de so i ben explicats: la doldssima cançó de bressol "Wie lieblich sind", la colossal fuga "Herr. Du bisi würdig''· o la melodia de sopranos al "Sclig sind die Toten" final. senzillament exquisida. van ser moments d 'altíssim voltatge. Els solistes no hi van acompanyar gaire: correcta i amb un bon instrument però mancada de dolçor la soprano Anastasia Kalagina; i absolutament descol·locat el baríton Garry Magec, que no va captar l'esperit de l'obra en cap moment. No van enterbolir, però . una vetllada intensa i emotiva, amb música bona i ben interpretada. Rossi ni saborós i cuit al punt just COR DE CAMBRA DE L'AUDITORI ENRIC GRANADOS. Marta Almajano, Mireia Pintó, David Alegret, Enric Martfnez-Castignani, solistes. David Mal et, harmònium. Vladislav Bronevetzki, piano. Dir.: Xavier Puig. Petite Messe Solennelle de Rossi ni. AUDITORI ENRIC GRANADOS DE LLEIDA. 5 DE JUNY DE 2011. per Xavier Chavarria L 34 326 a Petite Messe Solenllei/e de Gioacchino Rossini no és ni petita. ni solemne, ni tan sols sembla una missa; és una deliciosa frivolitat, extravagant i irreverent. més propera a l'òpera que no a la litúrgia, arriscada i exigent per als músics: un poti-poti d'estils farcit de moments brillants i sorprenents, i amarats d'una emoció naïf i d' una solemnitat de cartró pedra encisadora i genial. Un no sap si l'autor era un descregut, un poca-solta o senzillament jugava i es divertia amb la música. I un dels reptes més grans en afrontar la interpretació d'aquest pecat de vellesa rossinià és precisament encertar-ne l'esperit i fer-ne una lectura adequada. I la versió que en va dirigir Xavier Puig a Lleida va ser inteJ.Iigent, fresca i brillant. Rossi ni hi demana un conjunt molt reduït d'intèrprets: cor, quatre solistes. piano i harmònium; tots hi tenen papers lluïts, però també d'una exigència considerable. I tots els efectius aplegats pel jove director cerverí van tenir-hi una actuació molt destacada. El Cor de Cambra de l'Auditori Enric Granados, del qual Puig és titular, va fer un treball exceJ.Ient de fraseig i musicalitat, amb un so de poca potència però equilibrat. de timbre bellíssim i ben empastat, i amb una afinació impecable, com es va demostrar al "Christe" i al "Benedictus", dos vertiginosos fragments a cappella resolts magníficament. Alguns passatges de l'obra, com I'"Et Resurrexit'', demanaven més gruix de veu i ferotgia dc la que van mostrar (especialment tenors i baixos). però les endimoniades fugues "Cum Sancto Spiritu" i "Et vitam venturi seculi" van sonar àgils, precises i lluminoses. El quartet de solistes va ser de luxe: el tenor David Alegre! i el baríton Enric Martínez-Castignani posseeixen veus potents i versàtils que van exhibir amb contundència operística i bona musicalitat. Alegret és un .. lleuger'' de registre amplíssim i incisiu, i amb facilitat per l'agut i la bravura, com va demostrar al '·Domine Deus". Actor de cap a peus. Martínez-Castignani domina a la perfecció el gest, la dicció i la prosòdia amb una veu poderosa i àgil alhora, que va lluir especialment al "Quoniam". Suavitat. dolçor i equilibri caracteritzen l'exquisida veu de la soprano Marta Almajano, que va brodar 1'"0 Salutaris". mentre que la m ezzo Mireia Pintó va fer lluir la seva veu vellutada i expressiva a l"·Agnus Dei", amb bon gust i el punt just de patlws. Bona feina també de David Malet a l'harmònium i del pianista Vladislav Bronevetzki, acompanyant magnílïcament totes les àlies però també com a solista en el Preludio religiosa, del qual va fer una lectura emotiva. eloqüent i plena de poesia. Un concert rodó, propiciat una vegada més pel bon nivell dels músics autòctons. Encanteri de les impossibilitats MARTA ZABALETA I MIGUEL BORGES, pianos. Messiaen: Visions de l'Amén. ACAD~MIA MARSHALL 2 DEJUNY DE 2011 per Jord i Aloma r livier Messiaen reclamavn el 194 1 una música "de 11ertitat. és a dir. espiritual. tiiW n1tísica que sigui 1111 acte de j'e, ww 1111Ísica que es referei.\'i a tota classe de temes sense deixar de referir-se a Déu: en dejinitil'a. ww mtÍsica original. el llenguatge de la qual o/Jri portes i despengi alguns estels que encara són lluny". De fel. els anys compresos entre el 19-W. en què cau reclòs en un camp de presoners a Silèsia. i el 19-JS. en què conclou la O factura de Turangalíla. són els que veieren la producció més característica de l'au tor, des del Quartet per a la fi del te111ps lïns a \fingt Rega rels sur I'Enfcmt-jésus, passant per l'obra de què afortunadament vam poder gaudir a Barcelona fa poc. Totes aquestes obres mestres tenen en comú el fet de contenir un cant d'amor latent (Turangalfla. de fet és la unió de dos mots en sànscrit que podríem traduir per "cant d'amor. himne de joia, moviment, 1itme. vida i mort"), un amor noble i inabastable com els acords inicials de Ics \lision s vers els pilars dc la fe. així com un amor viu i passional cap a la vida. La semblança amb l'èxtasi d'amor pregonat per sant Joan dc la Creu o santa Teresa dc jesús que indicà joan Vives en la presentació del concert és més que adequada: Messiaen escriví aquesta obra per a dos pianos per ser acompanya t per Yvonnc Loriod, que, amb dinou anys aleshores. esdevingué la seva Bcalri<.:c particular i companya de per vida. La comunió entre els dos pianos hi és absoluta. i la lectura que en feren el matrimoni Zabalcta Borges traspuà magistralment tota la força dc la intenció original dc l'obra. Al petit auditori concentrat al pis de la Via Augusta que acull l'històric bastió dc la tradició pianística catalana. hom tenia la sensació d'assistir a l'estrena d'aquesta obra de factura exquisida i complexa, que imbueix en un trànsit catàrquic a qui s'hi deixi su bmergir. L'encanteri d'impossibilitats és l'aspecte que Messiaen exigeix en primer te1me a qualsevol escomesa creativa: l'atracció voluptuosa juntament amb la fondàr ia dc contingut. El mateix podríem dir del que proposa per a la interpretació la nova directa· ra artística dels estudis superiors d'aquest centre: el recull de la tradició pròpia amb la singladura ben guiada cap a allò que és nou. Homenatge al Bernstein més desconegut CAMBRA CORAL Cor de Cambra del Palau de la Música Ca· talana. Mfriam Garriga, soprano. Toni Gubau, contratenor. Abiga·11 Prat, arpa. Juan de la Rubia, orgue. Ramon Torremilans i Robert Armengol, percussió. Dir.: Daniel Mestre. Bernstein, Britten. PETIT PALAU. 4 DE JUNYDE 2011. RMC 321-322 per Lluís Trullén ins la producció del compositor i director Lconard Bcrnstein ( 19 18- I990). òperes com Candide o la banda sonora IVes/ Side Story han esdevingut uns clàssics dc la música del segle xx. Però el llegat de l'autor americà abraça diversitat dc gèneres. com són la música incidental o la religiosa. interpretades en comptades ocasions. El Cor dc Cambra del Palau va oferir-nos un programa integral per la Missa BrelliS. els CItic/tester Psal111s i la música incidental L'alosa. Pàgines d'una musie<1litat punyent. en què Ics harmon ies coloristes i característiques de l'estètica del composi tor. les suggestives pinzellades rítmiques i la varietal dc timbres creen un corpus sonor inequívocament vinculades al seu estil d'escriptura. Les Tres cm¡çons franceses. D de L'alosa, per a cor contratenor i percussió -basades en l'obra teatral de Jean Anouilh inspirada en la figura dc Joana d'Arc-, respiren un aire musical medieval, amb una dificultat d'afinació complexa i una rítmica incisiva que tant el cor com l'extraordinària i prou coneguda veu de Toni Gubau van resoldre amb sensibilitat lírica i una sincronització rítmica perfecta. El cor va mo5trar un exquisit treball en la Missa Brevis per a cor, contratenor i percussions. en què canvis de dinàmiques, pianissimi evocadors. subtileses harmòniques que requereixen una innegable qualitat tècnica, recreaven aquesta atmosfera punyent i mística elaborada per Bernstein. La bellíssima interpretació a càrrec d'Abigaïl Prat de Ja Suite per a arpa sola de Brillen, donà pas als Chichester Psalms de Bernstein. obra DANIEL MESTRE cantada en hebreu i amb connotacions properes a la Sililfollia dels Salms d'lgor Stravinsky. Passatges exultants, íntims i serens, harmonies arcaïtzants o plenament avant -gum·distes i la mateixa combinació entre solistes vocals, COl' i instrumentació -intc· grada per arpa. orgue i percussió-, creen uns matisos subjectes a canvis constants dc dinàmiques i d'expressió. ExceJ.Ient el treball en tot el concert del director Daniel Mestre. atent a conjuntar i realçar el colorisme de les obres; que juntament una actitud esplèndida del cor i acompanyament instrumental, i el bon treball de dues veus tan delicades com la de Toni Oubau i la de la soprano M1riam Garriga. van permetre'ns, doncs, apropa1·-nos en tota la seva plenitud a les obres menys divulgades del catàleg de Bersntein. 35 327 ilj:C,J ¡f;i ,1,f;i eR fT I e A Convencent i creixent TEMPORADA OBC. Cor Madrigal. Cor Vivaldi. Christianne Stotijn, mezzosoprano. Dír.: Pablo Gonzalez. Simfonia núm. 3 de Mahler. L'AUDITORI. 7 DE JUNY DE 2011. per Xavier Chavarria L ' OBC ha posat punt fi. nal a la temporada amb un concert il·lusionant i engrescador. dc bons auguris. Ha estat la llum al fi. nal d'un camí dc clarobscurs, incerteses i nuvolades. Pablo Gonzalez ha acabat Ja seva primera temporada com a titular de l'O BC amb una actuació convincent i brillant, un cop de puny sobre la taula (simbòHc, òbviament: a ell, tot bonhomia. ni ens l'imaginem fent-lo) per esvair dubtes, per deixar clar que té fusLa i ca tegoria de sobres per conduir l'enèsim projecte de l'orquestra en els darrers anys i. més important encara. capacitat de creixement i projecció: Ja Tercera Simfonia de Gustav Mahler que ha dirigit en aquests concerts ha estat una prova fefaent de l'evident maduració que ha experimentat aquests mesos. en una dc les milJors (si no la millor) actuacions de l'any. I dol constatar -i de fo1ma ben notòriaque el recel i la desconfiança continuen campant al seu voltant, perquè el treball que ha fet és admirable. rigo1·ós i honest. Cenament, amb això no n'hi ha prou. però si alguna cosa li cal ara a l'Orquestra és concentrar forces, replegar fi. les disciplinadament al voltant del projecte, i abocar-hi In mateixa fe i entusiasme que hi aporta la batuta; perquè quan hi és, i s'alia a la inqüestionable categoria musical que tenen la majoria dels seus músics. l'orquestra vola. Vola com ho va fer en les plàcides i candents melodies del Sehr Langsam, d'una finor exquisida a la corda i delicadesa en el fraseig; o sona amb tronadora convicció (algun cop estentòria) en els passatges expansius i grandiloqüents, amb un metall sòlid i majestuós: o balla amb agilitat i precisió els me11Uettos d'aire irònic i enjogassat. I no és gens fàcil dosificar tensions en una simfonia hipertròfica en la qual a Mahler se n'hi va la m~ dc pathos i reitera perillosament motius i patrons: Gonzélez va mantenir fermes les regnes en tot moment, en una lectura coherent de cap a peus que va oferir moments de gran lirisme, intensos i emotius. La fusta també va lluir-se amb bo- nes intervencions a l'inici i a J'"Scherzando" (magnífiques nautes i clarinets). La me::o Chlis!ianne Stotijn va brodar la seva breu però signilïc<Hiva intervenció en un registre que li escau d'allò més, mentre que la massa coral formada per les veus femenines del Cor Madrigal i pel Cor Vi valdi va clavar el seu paper amb precisió i bona presència sonora. El públic, que va omplir la sala tots els dies, va queda r molt satisfet; és cert que Mnhler està de moda. però quan els aplaudi ments agraeixen implicació i premien esforç. es nota. Cal continuar avançant. però el balanç dc la temporada és francament positiu i convida a l'optimisme. Gerhard, en bones mans CENTRE ROBERT GERHARD. Quartet Arditti. Gerhard, Casablancas, Berg. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTOREU).l9 DE MAIG DE 2011. per Xavier Chavarria l Centre Robert Gerhard, que es dedica a la promoció i la difusió dc la música catalana, ha tingut la brillant iniciativa dc convidar el Quartet Ard itti, un dels millors del món en el terreny de la música contemporània, a oferir en concert i a enregistrar els dos quartets de corda que va compondre Robert Gerhard. És realment un luxe que músics de tanta categoria tinguin, des de fa tres dècades. aquest compromís i aquesta dedicació, de vegades heroica, envers la creació contemporània: i encara ho és més que s'entusiasmin amb la música d'autors catalans com Robert Gerhard o Benet Casablancas, la música del qual també van incloure i han inclòs en aquest concert. E 36 328 L'enregistrament, un pèl accidentat. veurà la llum amb el segell AEON, i sens dubte serà de referència; i el concert, tot i la pobra anuència dc públic, va ser un digníssim homenatge a un llenguatge musical i una estètica que continua sense interessar a ls aficionats i que roman circumscrit a un públic reduït i militant. És la constatació d'una evidència. El quartet que lidera Jrvine Arditti va fer una in terpretació excel·lent dels dos Quartets de Gerhard, obres compostes entTe J 950 i 1962 seguint els paràmetres expeIimentals de les noves tendències de l'època, i emparentades amb la atonalitat i el serialisme; música d'alta densitat, en evolució constant. ex- posant idees noves a cada instant, colors, sonoritats i atmosferes, amb una capacitat prodigiosa d'allargassar elements fins a l'infinit a través d'una mutació rigorosa que genera emocions diverses i contradictòries. Música amb un to nostàlgic, agredolç, com sorgida d'aquest enyor, d'aquesta melangia de l'exiliat que pressent que mai no tornarà a casa. Els Arditti en van treure el màxim rendiment amb una lectura meticulosa però apassionada. Alternats amb els Quartets de Gerhard van sonar dues obres que podríem considerar herència i llavor seves. Conscientment o no, el Quartet de corda núm. J "Raging in the dark" de Benet Casablancas és deutor d'aquesta estètica. i segueix el seu fil en l'expressió musical d'un món convuls i vertiginós: música altament expressiva que el Quartet Arditti té ben apamada però que tenyeix d'una certa aspror. quasi agressivitat, que potser li és sobrera. El recital el va cloure el Quartet per a corda núm. J de Berg, que va gaudir de contorns més suaus i d'una prosòdia més reposada. JOAN MANÉN (1883-1971) Un català inte rnac iona l oan Manén i Planas ( 14 de maig de 1883-26 de juny de 1971) ja no és un compositor "oblidat" ni "perdut". Gràcies a la iniciativa i tenacitat d'un grup d'entusiastes i coneixedors de l'obra del compositor barceloní de trajectòria internacional i personalitat cosmopolita, la seva història i catàleg compositiu està, a poc a poc, sortint novament a la llum. després d 'anys d'indiferència i oblit progressiu. La «Revista Musical Cata lana» ofereix en aquest Tema una aproximació a la figura del música català. Un apunt a l seu catàleg, amb una incidència especial en la Simfonia Nova Catalonia; un repàs de la rebuda de l'obra de Manén en el temps de la seva estrena. per part de la premsa i, concretament, de la primera etapa de la «Revista Musica l Catalana» i una visió actual de la figura de Manén, des del punt de vista de I' Associació que en promou la recuperació. Si amb algun qualificatiu es pot definir la personalitat de Joan Manén és amb la de cosmopolita. Home de món, violinista, composito r, empresari i amb un gran concepte de si mateix -com reflecteix l'autobiografia novel·lada titulada Mis experiencias-, Joan Manén va aprofitar bé el temps. La seva longevitat li va permetre emprendre nombroses aventures, com la del projecte de construcció d'un nou auditori altematiu al Palau de la Música Catalana, llavors l'única sala de concerts activa, i que malgrat el caràcter visionari de la idea mai no va veure la llum. Manén, com era habitual a l'època en què s'emmarca la seva joventut, mirava cap a Europa, cap a Alemanya, sense oblidar mai les seves arrels catalanes. Autor d'òperes de gran èxit a l'època que també Strauss estrenava obres com Salome, a Alemanya va arribar a ser qualificat com el "Richard Strauss ~e espanyol". En l'àmbit inter- 321-322 pretatiu, Manén va ser equiparat a Sarasate, per la seva capacitat virtuosística en la interpretació de l'obra de Paganini i per la seva també interessant obra per a violí. L'Associació Joan Manén - nascuda fa escassament mig any- està portant a tenne una intensa tasca per tal de fer del compositor i violinista català una figura habitual en els circuits musicals, un referent històric en l'àmbit musical català i un compositor amb catàleg actiu. En aquest sentit s'entén la programació el proper li de setembre d'un concert al Palau de la Música Catalana que. junt amb obres de Joaquim Cassadó, Rafael Martínez Valls i Enric Morera, pennetrà la recuperació de la Simfonia Nova Catalonia de Joan Manén. Aquesta gran obra simfònica, que en el seu moment va ser equiparada per alguns crítics a l'obra de Mahler, recull diversos temes populars catalans i els reformula en una obra de profundes arrels catalanes i de forta vinculació al sentir del poble català en els temps previs a la Guerra Civil. No és casual, doncs, que l'obra es tomi a programar en una data tan sig37 nificativa com la jomada de la diada de Catalunya. 329 oan , a nen PaTJar de la trajeclòria compositiva de Joan Manén i Planas (1883-1971) ens obliga a repassar la seva vida, les seves peripècies com a violinista, des dels inicis com a petit nen prodigi, que feia els primers recllals abans dels 10 anys, fin s al crepuscle de la vida del músic preocupat per dotar Barcelona d'un auditori modern. per JAIME DEL BLANCO RMC 38 330 anén va començar a compondre conhortat pel seu principal mestre, son pare Joan Manén i Avella n. que a la primerenca edat de I O anys l'obligà a iniciar-se, tot sol. en la composició. Manén recorda l'esdeveniment en la seva autobiografia novel·lada, Mis experiencias, quan narra uns primers intents en què el pare. empès per una idea romàntica del fet compositiu , el dugué a les cascades artificial s de Montjuïc per tal de cridar les muses i [er que el nen escrigués una simfonia marina, però aquell terrabas tall d'aigües no va portar Ja ins piració desitjada. Després d'aquests infructuosos inicis, el pare va optar per instar-lo a fer transcripcions de temes de moda, seguint l'exemple de Sarasate i de molts violinistes de l'època, i així trobem l'adaptació, per a violí i piano, del ''Vals-jota'' del Otío de la Africana de Gonzalez-Caballero, en què podem comprovar els recursos violinístics que tenia el nen Manén. Així començà el jove juanito a prendre contacte amb la composició, en un moment en què encara no es veia amb cor de compondre música dc la seva total autoria; durant tota la vida va continuar fent adaptacions i transc1ipcions que, com molts intèrprets contemporanis, utilitzava en els recitals. D'aquesta via trobem peces de saló i transcripcions de Bach, Chopin, Glück, Daquin, Martini i Schubert. entre d'altres. Més endavant començà a escriure obres en estil espanyolista o alhambrista, tot i que en plena maduresa es desmarcà del te1me espanyolista encunyant el d'iberista. D'aquesta primera època tenim o bres per a violí i piano com la Romanza espaiio la op. 2, Romancita op. 7, Studio di Concerto op. JO, Serenata op. 14, Elegie op. 25, Bolero op. 27, Aragón, Cançoneta i L'Eventail op. 33; també trobem obres per a violi i orquestra com A11yoransa M (caprici català) núm. 1 op. 13, Co11- certo espagnol op. 18, Aplech (caprici cata là) núm. 2 op. 20. Suite op. 22 per a piano, violí i orquestra, Sec/¡s Kcllalollische Volkslieder per a veu i piano i fins i tot una marxa per a banda titulada llerald March. Algunes d'aquestes prime- res obres les podem trobar en programes de concerts donats arreu d'Europa però signades per uns tals Von Pallofen o ojamann (anagrama de Joan Manén) i és que el seu pare encara no el deixava signar amb nom propi fins a veure la reacció del públic, i feia servir pseudònims per prudència comercial. Eren, gairebé totes, peces pensades per al lluïment del solista, fetes pel violinisme de Manén i foren, tanmateix, una font de progrés tècn ic. A questes primeres obres es van arribar a publicar fins a la primera dècada del segle xx en diferents editorials europees, però van ser reth·ades del mercat i cremades(!) perquè en Maoén no les considerava dignes. Algunes van ésser refetes amb el prefix A al número d'opus, tot donant lloc a les 50 obres autol'itzadcs del catàleg propi de Manén. per bé que podem dir que compta am b més de cent obres entre aquelles amb o sense número d'opus, aquelles amb opus A i les transcripcions i revisions. No s'ha d 'oblidar que Manén va ten ir una rormació acadèmica molt precària, per no d ir quasi inexis tent, que va consistir en poques lliçons de violí amb un deixeble d'A· lard, Clemente lbarguren, fins als 8 anys i algunes classes d'harmonia i realitzacions de baix continu amb Balart. Tot i això, hi havia una activitat a la qual es dedicava, a instàncies del pare, amb delit, i que ell assenyala com una ront d'aprenentatge molt important: llegia partitures d'òpera i reduïa a vista la part orquestral al piano i cantava al mateix temps la part solis ta. Aquest passatemps fou el que el va familiaritzar amb les textures orquestrals i les grans formes, juntament amb el coneixement de la forma d'orquestrar de Richard Strauss després dc la seva primera visita a Barcelona l'any La transcripció i la reducció orquestral a piano d'òperes va ser una font important d'aprenentatge per al jove Manén. JOAN MANÉN DIRIGINT l'ASSAIG DE MEDEA Al PALAU DE lA MÚSICA CATALANA (1933) 1897. En aquesta pri mera època i gràcies a la relació dels Manén amb l'editor Simrock. el jove Joan tenia a la seva partituroteca l'òpera Fidelio de Beethoven, les quatre simfonies de Brahms i tota la música de cam bra d'aquest i de Dvoník, que suposaren una molt bona font d'estudi per al jove autodidac te. Separant-se de la composició d'obres concertants, i d'algunes obres de música de cambra, com ara les Cançons populars catalanes o el q uartet amb piano Mobilis in mobili (amb títol inspira t en el autilus de Verne) . dóna e l pas cap al simfonismc i les grans formes amb la composició dc la simfonia Catalonia, amb una orquestra de 8 1 músics que anibà a incloure dues arpes, piano i el saxòfon, tot augmentant una àmplia secció de vent, instrument que féu servir en l'orquestra de moltes obres. L'any 1903 és un any clau en la vida del Manén compositor pel fet que estrena dues òperes al Gran Teatre del Liceu. Són: joana de Nàpols amb text de Maurice Chassang i Acté, en què ell mateix escriu el llibret, tot iniciant la seva dèria literària (a partir de llavors sempre va treballar sobre llibrets propis). Val a dir que l'òpera Acté fou un encàrrec marcat per una conjuntura especial: l'ò pera Nerone d 'Anton Rubinstein ha via estai un fracàs i l'empresari pretenia, encarregant-lj una obra amb el mateix tema i ambientació, aprofitar almenys la inversió que havia fet en l'escenografia. La creació de l'òpera Acté marcà la consolidació de Manén com a compositor seriós. Aquesta òpera, que en principi no tingué gaire èxit a Barcelona. però que a diverses ciutats d' Aiema- :RMC nya (Dresden, Colònia. Leipzig... ) fou molt ben acollida, tam- 321-322 bé va ser revisada. reelaborada i rebatejada amb el nom de Neró i Acté. op. A-2 1 i es va estrenar el 1928 a Kalsruhe en la nova ve rsió. En Acté, Manén continua enfo rtint el seu estil basa t en els temes populars catalans, orquestrats a una manera straussia na. ' L èxit a Alemanya de l'òpera Acté li donà certa reputació com a compositor: de fet, l'any 1908 compartí temporada amb Strauss a la Reial Òpera dc Orcsden (Strauss hi estrenava Salome) i la crítica va acollir molt bé l'es trena dc l'òpera del català: el crític Ludwig llart mann del «Dresdener Neueste achrichten», el titllà de "Richard Strauss espanyol''. Cal suposar que, endut per l'èxit i la responsabilitat que aquest comportava, va decidir, com hem dit abans, recuperar totes les seves obres del mercat. per desfer-se de Ics que no considerava a l'altura de les seves expectatives. i refer. sobretot, l'obra simfònica (la Suite per a violí, piano i orquestra op. A- 1, Co11cierto espariol op. A-7, i tres dels qua tre Capricis cotala/ls) i alguna obra de cambra. com la Petita suite espanyola op. 4-3 i el quartet Mobilis in mobili op. A-6. Així doncs. trobem que abans de la Primera Guerra Mundial les obres dc Manén comencen a po1iar el número d'opus A. Passada la primera Gran Guerra. i abans de la guerra civil, Manén reprèn les gires com a virtuós itinerant, però sense abandonar el fet compositiu: així. als anys vint està revisant i refent la seva òpera El camí del sol op. 19. Uestil musical de Manén està basat en el folklore peninsula r i filtrat pel simfonism e centreeur opeu tant en les formes con en l'orquestra. 39 33/ que convertirà en un primer moment en la simfonia teatral en tres actes dita El Pross op. A-9, per després refer-la com a Der Wer zur soone (el camí del sol) op. A- 19 i finalment l'any 1926 donar-nos-en una versió definitiva com a llegenda simfònica amb el títol i/eros op. A-34. També en aquesta època s'endinsa en el gènere vocal i coral. escriu música dc cambra , com el quintet amb piano Lui et elle op. A-18, la Balada per a violí i piano op. A-20, la Fantasia-sonata per a guitarra op. A-22, l'Obertura per a "La vida es sueiío ··op. Concerto da camera núm. 2 op. A-24 per a violí i cordes... A-23, el e""'~ ~ - e .(... s .,.(.,C.¿._._ ,.... e assada la Guerra Civil Es panyola, durant la qual fa un breu retir dels escenaris per dedicar-sc a la redacció de les seves memò ries i a la composició, trobem Ics obres més madu res de Manén. i també les més ambicioses. com ara el seu tríptic Don ]LWII op. A-35. En aques ts moments també compon obres per a solistes diferents del violí, com l'obra Belvedere op. A-40 per a nauta i piano. el Concert per a oboè op. A-39, el Concert per a violoncel op. A-31 (encarregat per Pau Casals abans de la guerra civil, però estrenat per Gaspar Cassadó l'any 1948 a Roma) , la Sonata di concerto op. A -42 per a violoncel i piano o la Rapsòdia catalana per a pitmo i orquestra op. A-50. També trobem o bres per a orquestra simfònica com Elogio del fandango op. A-43 o la Simfonia ibèrica núm. 2 op. A-47, l'opera Soledad op. A-45 (estrenada al Gran Teat re del P RM-C )21-322 1.., v v >l t'- 1 AUTÒGRAF DE N O VA CATALONIA Liceu l'any 1952). i també obres per a violí solista. com el Concert núm. 3 ''Ibèric'' per a violí i orquestra op. A-37. la Romança mística op. A-46 per a violí i orquestra dc corda. la Romança amorosa op. A-48 per a violí i orquestra i el Concertino op. A-49 per a violí i orquestra. L'estil musical de Manén es troba marcat per multit ud d'i nfluències que aca ben confegint-ne un estil heterogeni basat en el folklore peninsular i filtrat pel simfonismc centreeuropeu tant en les formes com en l'orquestra. Tot i això és difícil encabir el seu estil en una tendència o una estètica definida, perquè passa per d iversos moments (fins i tot amb prudents incursions en l'atonalisme) i arriba al que ell mateix anomenà "iberisme" per desmarcar-se de l'espanyolisme ''de pandereta ". Com hern pogut veure per Ics obres compos tes en la primera trentena dc vida, el nostre músic sempre fou un compositor to t terreny. que va conrear tots els gèneres, des del concert solista a la simfonia, dellicd a la sars uela, de l'òpera a la música dc cambra. passant per la sardana i la música per a banda. Més tard. a partir de la dècada dels quaranta, també s'end insà en el món del ballet i de la pan tom ima, amb els ballets l~osario la Tirana op. A-27 i el Retrat de Oorian Gray op. A-38. Trobem doncs en Manén un compositor polifacètic, que començà per la via de la transcripció, l'arranjament al setvei del virtuós i el nacionalisme, però que s'impregnà del postromanticisme germànic, les diverses tendències europees i de l'atonalisme (portat a un terreny personal), i que evolucionà cap a un estil personal i mediterrani. Manén va dedicar els da rrers anys d'exis tència a promoure la creació d'un auditori a Barcelona. un projecte en el qual va perdre una part de la seva fortuna i que segons paraules seves havia d'ésser l'auditori més complet del moment (inspirat en el Lincoln Center de ova York). És possible que, paral·lelament. enllestís la seva gran òpera Don juan l'any 1963, per tal d'estrenar-la al seu auditori, però això no va ser possible perquè l'auditori Manén no es va acaba r mai i aq uesta gran obra, una trilogia operística en vuit actes i un e píleg encara no ha vist la llum. Amb aquesta pretenia donar una visió contemporània, actual i de compositor llatí del mite del Don joan. Bé valen, com a punt final. els títols dels actes i la configuració de l'obra: Ja Part Don juan Acte I, El salvamento; acte 11 , La violación; ac te ll i, La quinta de Don juan Ginlajj 6 U~r. ,ltofjrnrròffnung 1¡~'7 U~r. runfong '7 U~r. (inbr grgrn 1O U~r. ....... ~;:a-ac=.s= 40 332 ..._..... _ CARTELL DE l 'ÒPERA ACTÉ A DRESDEN. El l908 2a Part El convidado de piedra Acte I. Estrella; acte Il. La emboscada; acte lli, La serenata 3a Part El eterna Don juan Acte I, Orgía y muerte; acte 11 , lnmortalidad, Epíleg: En el espacio sideral La 'Simfonia Nova Catalonia, op. A-17' de Manén Breu història d'una simf onia catalana I per JAIME DEL BLAN CO I diumenge 20 de maig de 1900 a les 9 del vespre, tol just encetat el nou segle. es donà un ''Concert Manén" al Teatre Líric de Barcelona. amb un programa ambiciós i heterogeni que constava de tres parts. molt a l'estil dc l'època: a la primera part. joan Manén (fill) interpretà el Concert en Re op. 61 de Beethoven (amb una brillant cadenza dc la seva ploma) i el seu Aplec/i Caprici Català núm. 2 op. 20 per a violí i orquestra. A la segona part i acompanyat al piano pel seu mànager, mestre i progenitor, joan Manén i Avellan. el públic del Líric tingué l'oportunitat d'escollaria Sonata en Salm ''i I Trillo del DiaPolo .. de Tartini. El cant del rossinyol de Sarasate. Aragó (jota) op. 33 núm. I de Manén i un caprici de Paganini. A la darrera part s'estrenà la Simfonia Catatonia per a gran orquestra (80 professors!) dirigida pel seu autor, el jove Manén, que tenia només 17 primaveres, pe rò que ja podia vantar-sc d 'have r publicat més de vint obres a edito rials alemanyes dc renom (Simrock. Zimmennann. Rics & Erler. Bote & Bock) i haver tocat per mig món. Aquesta primera versió de la Simfonia. que anys més tard reelaborà, com va fer amb una part dc Ics obres de joventut. afegint-hi l'adjectiu Nova, constava de quatre moviments: I. "Allegro'', li. "Scherzo". lli. "Andante" i IV. "Finale", i no donava cap pista al programa del cont ingut poemàtic. probablement per no desvetllar sorpreses. En aquesta època. el jove Manén acabava d'entrar en contacte amb la música de Richard Strauss (i la persona: feia tot just quatre mesos havia estat donant un recital a Colònia acompanyat pel compos itor alemany), i coneixia de primera mà els poe mes simfònics Don juan. Mori i transfiguració i l'òpe ra Guntram. Fervent admirador de l'estil del compositor alemany, optà per una orquestració gran i pe r la forma lliure del poema simfònic. El traduc tor i musicòleg wagnerià joaquim Pena (amb qui anys més tard col·laborà en la representació d'El capa I/er de la rosa d 'Strauss en una versió en català) féu la c rò nica de l'esdeveniment a la revista «Joventut», amb certa benevolència pedagògica: ··El jove violinista Ma11én, que fa dos anys E se'ns rer,e/à com una notabilitat en SOll género. ha tom at ú presenfarse ó nostre públich. Confirmant la opinió que llal'ors ens fonnarem, hem de proclamar/o comú Ferdadera eminencia del11iolí. en lot quant se refereix ú l'execució. Per ell 110 hi ha impossibles: es sorprenent/a facilitat ab que diu els passatjes més plens de tota mena de dificultats, fins al punt d'ésser l'artista que trobém més similar 6 en Sarasate. Té lot as las bona s qualitats d'aquest, y casi bé'ns veuriam apura/s pera dir quin dels dos executa més. Quan en Manén arribi en expressió al punt ó que ha arribat en execució, no tindra ril,al. També 's presenta com ó compositor donantnos ó coneixe sa sinfonia Catatonia. La fogositat del temperament del jo11e 11iolinista s'hi veu en ella reflexada. fins el punt de perjudicar en molis passatjes ó la composició. En las qua/re parts que la forman hi Fa desenrotllant varis motius populars catalans ab marcada tendencia als estridents fortissims. Ab un xich més de sobrietat, tractant ab menys soroll tema s populars tem delicats COlli La filla del marxant, qu'es un dels més ben desenrotllats, la composició guanyaria molt. No obsta ni, en el jot'e Manén s 'hi descubreix almú~ich en que hi ha pasta pera fer que/cóm de debó, majorment atesa la poca edat que actualment conta. y lo molt que pot perfeccionarse ab la constcmcia en l'estudi que revela una s facultats naturals en grau tan prodigiós. .. És possible que aquesta pri mera c rítica, i d'altres més punyents. portés el jove Manén a revisar l'obra i a refe r-la, i així anibar a proposar-la per a l'execució a la FiJharmònica de Berlín, en el segon viatge a Alemanya que hi féu amb el seu pare. Aconseguiren. per mitjà del contacte d'un agent de concerts, que l'orquestra hi donés una llegida aprofitant la falta de puntualitat d'una cantant. Malgrat les esperances dels Manén. la cantant arribà a l'assaig a la meitat de !'"Scherzo" i es va donar per finalitzada la lectura de l'obra sense cap comentari. Trenta anys més tard, però, la mateixa orquestra sota la direcció de Fritz Reiner va estrenar-la a la capital ale- ~e manya amb un gran èxit de públic i crítica, que va arribar a 321-322 comparar-la amb les simfonies de Malher. I març de 1907. I'RMC publicà les noves que a rTibavcn de la premsa estrangera. i de la premsa alemanya ens arribava la notícia de l'estrena de la Simfonia Nor1a Catatonia a Plauen. En aqueU temps Manén havia introduït alguns canvis a la partitura. i havia afegit subtítols als moviments: així doncs, trobem que s'han conve rtit en I. ''Despertament d'una rassa". Il. "Alegria", lll. "Somniant e n un ideal" i IV. ''Lluita". La crítica qualifica el jove composito r de 23 anys de "músic molt considerable i que donarà moli que parlar de sí". Durant els FestivaJs Manén del 19 18, l'obra tingué una molt bona acollida del públic, cosa que va il·lusionar molt el compositor. Finalment. el I 7 d 'abril de 1932. un any i tres dies després de la proclamació de la República Catalana per Macià. en el cicle dels concerts de primavera de l'Orquestra Pau Casals al Palau dc la Música. es donà una representació de la versió definitiva de l'obra, que havia estat publicada per Universal Editi on a Viena el 1927 i dedicada a la memòria del seu pare Joan Manén i Avelhín. Manén, en la línia de revisió contínua de la seva producció. la presenta com a No11a Catatonia, simfonia mím. I op. A-17, i toma a modificar els títols dels moviments: I. wTerra i Raça" (en què fa servir el tema del Noi de la Mare, Els segadors i El fill del rei), LI. " Poble i joia" (en què trobem el tema d'El desembre congelat), lli. "La nostra cançó'' (en què La filla delmar:.:anl es conjuga amb El cant dels ocells), i IV. "Nova Catatonia .. (en què es magnifica el tema d'Els segadors com a símbol de trionú i establiment d'una Catalunya nova). L"obra es va continuar executant amb normalitat fins a l'esclat de la guerra civil. fins i tot es va retransmetre en directe per a més de 40 països el 9 de novembre de 1934 durant els actes de la diada musical catalana. E 41 333 oan , a nen Una crònica internacional És ben cert que en el transcurs dels anys i a mesura que la històrta guanya en grwx, es produeix una actitud que ens eximeix de reconsiderar alguns asp ectes que la memòria artística té dret de reclamar. per SAMUEL CASTELLANO$ a figura de joan Manén i el seu mestratge es va rellectir en aquesta mateixa Revista des que es va inaugurar l'any J 904. L'interès i el seguiment que dels redactors de l'època, en transmetre les ctítiques que els diversos corresponsals d'Europa van fer arribar a aquesta publicació de la seva vessant concettística, i encara més de la de compositor, manifesta que som davant d'un creador de vàlua meritíssima. L'entusiasme que despertaren les composicions de Manén a tot Europa determina el que avui podríem dir-ne un "deute històric~. Sense més preàmbuls. serà interessant oferir als lectors un petit recull de les moltes opinions i crítiques sobre Manén que es van publicar a I'RMC, amb l'enyorança afegida d'una època irrepetible. El 1905 ja llegim als primers números d'aquesta «Revista Musical Catalana» que "de Berlín ens anuncien que ha eslat acceptada per a representar l'òpera en un acte joan na de Nàpols a la mateixa capital. Eisa Laura von Wolzogen hi ha L donat a conèixer algunes cançons catalanes originals del propi Manén, que han merescut els més falaguers elogis de lacrítica". Mentrestant, la presentació del Manén violinista a Leipzig desencadenava "tempestes d'entusiasme": ''El seu dolç lo és d'una bellesa i pastositat que rarament s'aprofita l'ocasió de trobar-lo. Tot seguit s'entrega un captivat a la seva personalitat i peculiar execució i se'l segueix amb delícia, atret per la sonoritat harmoniosa del seu cant, totalment exclusiu d'ell i de la seva més alta claredat i puresa en els passatges i màgia de la seva virtuositat. Un trinat tan formós no recordem haver-lo sentit mai." (Aiex Winterberger, Leipziger Nueste Nachrichten, 1906). L'agost de 1907 Manén va publicar un interessant i extens article que va titular Influències i fases de l'estrangerisme en sa referència a nostre art musical. És del tot recomanable, no només per les raonades explicacions exposades, sinó per Ja lluent actualitat que desprèn, com mostra aquesta citació: "Atavisme de la nostra societat en condemnar lo que sia producte dels nostres artistes, en benefici dels de fora." El ma rç de 1908 apareix: "Extraordinària expectació va despertar l'estrena d'Acté, del nostre paisà i cèlebre violinista Manén a l'Ópera Reial de Dresden. En primer lloc, perquè era la primera òpera espanyola que s'anava a representar a Alemanya. Després del segon acte, Manén va remerciar el públic en vint aixecades de teló.., 42 334 El ressò dels diversos corresponsals als diaris alemanys és sorprenent. El desembre 19l3 llegim: "juventus de Joan Manén a Viena ... Entre les mostres d'admiració vers l'obra. trobem: ,. És una música elàstica, rica en combinacions sonores, en fantasies rítmiques, en efectes harmònics i fóra injust rebaixar el valor d'aquest gènere de produccions musicals. Un tema fonamental, curt, però significatiu mitjançant una petita tercera que l'acaba. impera en tota l'obra. L'auditori seguí amb el més gran interès les belleses d'aquesta obra. posades de manifest per ww execució brillant. ·· Els intèrprets van ser Joan Manén i Karl Prill, violins. el seu compatriota Joaquim Nin al piano, el mític Felix Weingartner i Ja Filhannònica de Viena. Al final de juliol de 19 14. Manén estava preparélnl una gira europea de vuit mesos quan va esclatar la Prim em Guerra Mundial. Un article pòstum de Barango-Solis a «La Vanguardis» amb el títol dc La historia y sus anécdotas feia esment de l'ànim de Manén davant dels fets: "Aquí en Espolia, vivimos muy bien gracias a nues/ra neutralidad respetada por todos los beligerantes, pero cuando pienso en los mil/ares de seres humanos que mueren todos los días, se me quitan hasta las ganas de trabajar... La tristeza que siento al pensar lo que estan sufriendo, si vi11en todavía, los amigos que tengo en lodos los pueblos que estan en guerra, me eslón convirtiendo en otro hombre." (publicat el I Ode novembre de 1971 ). ' L infortuni personal de Manén no es va limitar a la cancel·lació de la gira, sinó que també li va suposar perdre el que havia guanyat fins aleshores, vora 600.000 marcs, confiats al Reichsbank de Berlín. Aquest desastre financer el va obligar a començar novament, però la situació va afavorir que Manén es deixés veure més a casa nostra. Cal recordar les dues sèries de concerts amb les deu Sonates de Beethoven. La primera a la Sociedad Filanuónica de Madrid amb la participació d'Emic Granados. pocs dies abans de sortir cap al fatídic viatge d'aq uest a Nova York. La segona va ten ir lloc a València, aquesta vegada am b foaquim Nin. El 1917, Manén va col· laborar com a pianista amb el Quartet Renaixement d'Eduard Toldrà tocant el seu Quartet amb piano en Fa sostingut menor. (És sabut que aquesta obra ja s'havia sentit anys abans a Berlín. Dresden, Leipzig, Viena, l'I-Jaia, Brussel·les i Nova York). El febrer de 1918 es van celebrar al Palau de la Música Catalana els Festivals Manén. Programacions monogràfiques que van obrir el cicle amb l'audició de la Simfonia Nova Catatonia (versió definitiva, opus A-17). Un article de Vicenç M. de Gibert se'n va fer ressò: "Aquest quadre musical és el més independent de la influència dels models alemanys del període postwagnerià, trobant la ingerència constant, obstinada, de la cançó popular catalana." S'inclouen també paraules del mestre Mi llet enlairant aquesta composició patriòtica amb "prosa galana". Igualment, s'hi van interpretar el Concert per a piano. Impressions de joventut, Cançons populars, Suite per a violí, piano i orquestra, juventus i el primer acte d'Acté. ARXIU ASSOCIACIO JOAN NANCN A una gira per lberoamèrica, en va seguir una altra. l'hivern de 1920. per Amèrica del 1 ord. L'èxit obtingut al 1ou Món es va veure afavorit amb nous contractes fins a mi~ans dels anys vint. Manén aconsegueix fascinar les audiències i la crítica nord-ameticancs amb el valor afegit d'haver-se produït durant una època dominada per les magnètiques personalitats de Heifetz. Elman i Kreisler. El maig de 1926 va tenir lloc l'csh·ena del Camí del sol (simfonia teatral en tres jornades) al Teatre Municipal de Brunswick (més tard coneguda com Heros) . El públic i les crítiques aparegudes als diversos diaris van acollir l'obra amb entusiasme i van aparèixer traduïdes a la «Revista Musical Catalana». "Manénno és un parvenu de -·-- -Nf;W YORK BOSTO• -·.w..,_,,... ~-:"<-!!:?"~ ....._lfU -- ==~~~ ;.;.:-:.:-..::z---·-~- ...... --=··-·.::-..:..' :f'-...!:.-.:-"~'!.!!" ~~~~ 1.--,_. J~ .. ... -~---u~=,~~~,, ,~,. u•'¡'!!:•'""'"''"'••-"' " .;;;::-;~---- JUAN MAN EN The Eminent Spanish Master- Violinist ~ Suec... l'>ftS And PubiK Moot Enlhuoiutic •,j _ ___ ,..._.,,.., .....,_. ...... :-.::::-::.~=--= la música que vulgui cridar, costi el que costí, l'atenció. fins per mitjans extravagants. El seu llenguatge orquestral posseeix. en la seva estructura ricament polifònica, un tal encís melòdic i pintoresc que hom es deixa vèncer amb goig i amb alegria pe/músic que en la nostra el'olucíó respecta allò més sagrat de la música .. («Staatszeitung». Bruns\vick). De la mateixa manera. es pot llegir sobre l'estrena de Neró i Acté a Karlsruhe, el gener de 1928: '·Malgrat la semblança de/títol, que podria fer pensar en una refundició de l'òpera Acté. la darrera producció d'En Manén és totalment original i en fa seva composició no hi ha entrat cap element de l'òpera expressada ... Un crític francès, M. Garry. que assistí a la segona representació. deia, entre altres coses. que el drama líric d'En Manén és d'una unitat de factura extraordinària; la sonoritat de l'orquestra és prestigiosa; els conjunts de meraFellosa intensitat s'adapten perfectament a la situació que descriuen ... Neró i Acté. en fi, denota una mà d'artista que domina els colors variats de la seva paleta, com també els secrets d'una orquestració que commou i aplana sense haver de recó"er mai al pathos i oferint sempre un aspecte natural. ·· ' L agost de 1929, aquesta Revista va publicar En Manén i la cançó popular nostra a Alemanya, una nova demostració de l'interès de Manén per fer sentir la música de casa a les orelles dels més entesos i educats d'Europa. Mentre. continua oferint el seu art violinístic per Europa: "El gran virtuós català pertany a la ca- tegoria dels virtuosos més cèlebres de/nostre temps. És l'encarnació de la cultura de l'art de/Jiiolí. La seva execució ha assolit la màxima maduresa clàssica. No es pot imaginar Lm violinista més elegant i més noble. Com a compositor, direm que el seu Concerto núm. 2 ["Da Camera'', op. A-241 és un contingui de música depurada d'estil ben personal. així com ho és també la seva invenció temàtica. El colorit espanyol de l'obra posseeix un encís particulannent graciós que es remarca d'igual manera en la melangia del primer temps. " («Signale für dic Musikalische Wclt», Berlín, març de 1932). El mes de maig de 1932, la «Revista Musical Catalana» va parlar novament de Catalonia, ja que es va convertir en l'obra habitual en les programacions: "Catalonia és. creiem, una obra mestra. Una obra que honora el seu autor i la nostra terra. Catalonia és una producció important que pot acceptar la comparació (sense cap por a perdre) amb qualsevol de les grans pàgines simfòniques que han estat escrites, arreu, durant els darrers anys. Amb la diferència, però. que hi ha en la creació de/nostre músic més musicalitat que en moltes de &cond AmericAn November 1923· Fol>rua.y 1924 Now Boolcinc les obres simfòniques dels darrers temps. L'obra de la qual parlem viu, a més, gràcies a la impulsió, a la idealitat. a la finalitat que la inspira. I com tot. és ben pastat en l'esmentada producció! Com els elements amb els quals ha estat feta (elements absolutament nostrats) són ben glossats! I com tot sona esplendorosament! Car Manén és un moll hàbil orquestrador i hom descobreix en la creació important de la qual parlem. veritables troballes de sonoritats. Mcmén juga, realment, amb l'orquestral" (article no signat). Amb motiu que Neró i Acté Fos representada per primera vegada al Liceu l'li de febrer de 1933, Joan Salvat va confeccionar un extens article en el qual apareixen algunes consideracions de Manén mateix: "La compo- sició de la meva obra l'ha presidida una tendència que ha estat portada fins a La tendència a la supressió de tot un acusat. molt un terme provincianisme, defecte que tant perjudica molles obres llatines. La persistent J!Oiuntat d'obviar e/ lloc de la llacuna, trobar el punt just d 'equilibri entre les 11eus i l'orquestra que mai no acompanya i que sempre ha de cantar. són les dificultats que jo he procurat superar en la meva obra i que, cregueuho, no són pas gens fàcils de vèncer. Aquesta preocupació em domina sempre que faig música. .. Molt poc després, Manén va fer sentir la música catalana a Suècia amb un èxit ben reconegut. Durant el desè aniversari de la radiodifusió catalana. el desembre de 1934. Lluís Maria Millet va dir: "Inútil és 521-322 RMC dir de quina faisó triomfà el nostre artista: la seva tècnica prodigiosa i el seu so, d'una qualitat immillorable, el fan aparèixer com una de les tres o quatre primeres figures actuals del violí. A la segona part. el mestre Manén va agafar la batuta per dirigir el seu important poema Juventus en el qual cof·faboraren amb tot l'encert el pianista Pere Vallribera i els violinistes Casals i Pon sa. El mestre Manén, en aquesta obra, fa gala d'un coneixement profundíssim de l'orquestra, la qual és tractada amb una traça formidable i amb els seus desenvolupaments mestrívols i el gran desembaràs en el maneig del contrapunt demostra el fort temperament musical que posseeix. Per alguna raó. Manén és també avui un dels nostres compositors que més fama, com a tals, tenen a l'estranger." El setembre de 1935 s'informa d'un contracte signat el 7 de juny amb el teatre de l'òpera de l'Estat de Düsseldorf per adquirir -per a la seva estrena a mitjan d'octubre- el ballet espanyol de Manén Rosaria la Tirana. El darrer esment del mestre violinista i compositor que apareix a la «Revista Musical Catalana>> va ser el gener de 1936, amb motiu de fer-se sentir a la parisenca Salle Gaveau: "Al- guns crítics francesos han comparat el nostre gran violinista amb Sarasate; altres diuen que en interpretar l'obra de Bach fa realment l'efecte que ha resolt el problema de l'execució dels sons simultanis sense l'ús de l'arquet corbat, ja que «per cert artifici», del qual només ell coneix el secret, en dóna una impressió quasi completa. " L'esclat de la guetTa civil va obligar a fer plegar la meritòria tasca catalana d'aquesta publicació. Deixarem aquí, doncs, l'atenció que van demostrar els seus coHaboradors cap al mestre i donaré fi als fets que deixaren l'empremta d'una època en què la figura de Joan Manén, aliè de tota anècdota, desperta un interès que podria derivar. fins i tot, en un assaig sociològic. 43 335 L ~ssociació Joan Manén A la recerca del músic perdut Recuperar la figura i la música de Joan Manén i fer d'aquest gran violinista, director, compositor i també escriptor, quelcom més que un nom associat al projecte d'un frustrat auditori. Aquest és l'objectiu que s'ha proposat l'Associació Manén, una i.niciativa dinàmica que acaba de néixer de la mà d'un col-lectiu de pr omotors i músics catalans. per ANA MARÍA J 44 336 DA VILA oan Mas tenia només uns deu anys quan el seu avi el feia aturar-se davant d'aquella estructura de ferro i formigó que hauria d'haver estat un magnífic auditori- "el millor del món", li deia- en la confluència dels carrers de Balmes i Castanyer. També li parlava de l'home que hi havia darrere d'aquell projecte. Un virtuós del violí, un compositor, un gran músic català: Joan Manén. Aquesta imatge i aquestes paraules van quedar moll gravades en la memòria de l'avui promotor musical i president de Ja Fundació Mas i Mas, de manera que, amb el pas del temps, es va anar preocupant de recopilar informació sobre la vida i trajectòria d'aquell personatge singular. La qüestió és que sempre se sorprenia de descobrir que, per a la majoria de gent, músics inclosos, Joan Manén no passava d'ésse(' l'extravagant i iHús impulsor d'una sala de concerts que no s'havia fet realitat mai. Per aquesta raó, el dia que es va posar en contacte amb el pianista Daniel Blanch i un grup d'altres artistes també interessats en la figura de Manén, no va dubtar a l' hora de sumar forces per posar en marxa un projecte que ara presideix i que està destinat a recuperar la figura i l'obra del que fou un dels músics catalans més importants del segle xx. "El meu avi em parlava molt de Manén i me'l descrivia com un tipus un mica misteriós i una mica dalinià, un nen prodigi orgullós de si mateix i molt conscient de la seva vàlua. A mi, el personatge em resultava fascinant i aquest interès el vaig anar mantenint, fins al punt que sempre he sostingut que L'Auditori Manén és un projecte que s'hauria de fer. El problema és que quan parlava amb la gent d'en Manén, veia que només associaven aquest nom a l'auditori, però no sabien que havia estat un gran músic", explica Joan Mas. "Per això, quan una amiga em va posar en contacte amb altres «manentians», de seguida tots vam tenir clar que havíem de fer-hi alguna cosa." Va ser així com, el passat 10 de febrer, amb un concert a l'Ateneu Bar, celonès, feia la seva presentació en societat l'Associació Joan Manén, entitat sense ànim de lucre creada per aquest petit grup de seguidors del músic amb la intenció de difondre "un sòlid i extens llegat que fins a l'actualitat ha restat injustament en l'oblit". Des de llavors, l'entitat ha anat sumant forces -ja són una vuitantena de socis- i activitats. Entre les quals un concert conferència dedicat a l'obra per a guitarra de Manén, que es va celebrar el passat 29 de maig a la Sala Martí l'Humà del Museu d'Història de Barcelona. Més recent encara és l'acre commemoratiu pel 40è aniversari de la mort de l'artista, que tingué lloc el 26 de juny al Pati Marès, amb la col·laboració de Músics per la Cobla i l'Associació Popular Folklòrica de Barcelona. en el decurs del qual es van interpretar quatre sardanes del compositor. "No volem ser l'associació d'uns quants. Volem que tota la societat catalana s'involucri en la difusió de l'obra de Joan Manén ", afirma, amb rotunditat, el pianista Daniel Blanch, vicepresident de la nova entitat i un dels principals impulsors del projecte. En el seu cas, la seducció per Manén també venia de molt lluny. "Feia ja un cert temps que un grup de músics veníem cercant informació i interpretant obres de Manén. Llavors, en coincidir amb en Joan Mas vam decidir crear l'associació amb l'objectiu de revitalitzar-ne la figura i estimular altres músics perquè s'animessin a interpretar les seves obres", comenta Blanch, que destaca la singularitat que siguin precisament intèrprets els qui portin endavant aquesta iniciativa. "Aquest és un fet una mica especial, perquè no acostumen a haver-hi associacions d'aquest tipus creades per músics", explica. ig ura gegantina. Segons Daniel Blanch, la figura de Joan Manén i Planas (Barcelona, 1883-1971 ) és quasi "inesgotable". Nen prodigi, es va veure coronat per l'èxit en la triple vessant de violinista, compositor i director d'orquestra i el seu nom assolí un gran reconeixement internacional. Com a intèrpret, va ésser considerat el violinista espanyol més important després de Sarasate, en tant que les seves obres es van interpretar als principals auditoris d'Europa i Amèrica. A més, també va conrear una vessant literària, que el portà a publicar diverses obres; entre les quals la seva autobiografia, un tractat de violí i els llibrets de les seves pròpies òperes. Tot i això, el nom de Joan Manén ha quedat principalment associat al seu ambiciós somni: dotar Barcelona d'un -aleshores- segon auditori, que havia de complementar el Palau de la Música Catalana. El projecte començà a caminar el 1954, però malauradament mai no es va poder finalitzar. La revolució cubana, que va despullar la seva dona de les inversions sucreres que posseïa a l'illa, el va deixar sense font de finançament i féu inviable la finalització de l'edifici. Ara, l'Associació Manén vol rescabalar aquest oblit històric i donar a Joan Manén la dimensió artística que U F La figura de Manén . es quasi "inesgotable": nen prodigi, violinista, compositor, director d'orquestra, escriptor... J~~~ '4EM0~\ www.palaurnusica.cat 902. 442. asz. íat\u\1\es del palau artistes. que va fer que la seva figura quedés associada al franquisme. I naturalment, l'habitual indiferència que Catalunya mostra Pers els seus músics··, argumenta. rojectes. Sigui com sigui. vèncer totes aquestes barreres i afavorir la difusió i conservació del llegat artístic del músic és el propòsit de la nova associació. que amb aquesta finalitat planeja la celebració de concerts. conferències, enregistraments i també la recuperació de gra vacions antigues, edició de partitures i exposicions. També hi ha un web <www.joanmanen.cat> en fase de construcció . .. Volem que Manén passi a tenir la importància que històricament li correspon i sigui el músic conegut que ha de ser. I jo crec que això ho aconseguiren en poc temps. De moment, el fet de crear l'associació està propiciant que els mitjans de comunicació es facin ressò del seu nom". explica, confiat, Joan Mas. "Volem fer moltes coses i per això aspirem a ser autosuficients per poder organitzar activitats que donin a conèixer l'associació a la gent. Hem establert una aportació niÍni ma anual de 25 euros. que és una quota molt accessible a tothom, perquè vof.em tenir el màxim de socis possible. En realitat, però, en el que més creiem és en el treball directe d'anar músic per músic donant-los les partitures'', afegeix Daniel Blanch. Per aquesta mateixa raó, aquest mes d'agost el cicle de concerts que organitza la Fundació Mas i Mas a la Pedrera estarà dedicat a Joan Manén. L'organització ha proposat a tots els músics participants la possibilitat d 'incloure una obra de Manén als programes i en el concert inaugural. a càrrec del Quartet Manén i el pianista Daniel Blanch, es podrà sentir el seu quintet amb piano Lui et elle. L'acte més important, però. tindrà lloc el proper 11 de se· tembrc al Palau de la Música Catalana. Serà un concert. organitza t també per la Fundació Mas i Mas amb la col·laboració dc Joventuts Musicals, en el qual es podrà escoltar Nova Catalonia. Simfonia núm. 1 per a gran orquestra de Manén, una obra que no s'interpretava en públic des de feia 80 anys. "Es trac/a d'una simfonia en quatre moviments, que és quasi un poema simfònic basat en temes populars catalans. Recull peces tan emblemàtiques com Els segadors, El cant dels ocells o El desembre congelat, però també va ser una obra d'una gran modernitat al seu moment, perquè introdueix el saxo dins la formació", explica Blanch. Però no tot culmina amb la recuperació de l'obra musical de Manén. Joan Mas va encara més enllà i fins i tot somnia (de moment) a fer realitat el vell projecte del músic i aixecar el seu anhelat auditori. ''/per què no?", contesta, quan l'adverteixen dc la utopia associada al plantejament. "No veig cap raó per la qual Barcelona no pugui tenir un tercer auditori. A qualsevol persona que li demanis l'opinió et dirà que és una idea estupenda. Per tant, el problema no és si cal fer-lo, sinó com fer-lo'', argumenta el promotor, que té en ment una sala de caràcter privat, "que no faci competència ni al Palau ni a L'Auditori, i que naturalment hauria d'estar en un altre indret de la ciutat, ja que el que va escollir ell ara està en vies de convertir-se en uns multicinemes." De moment, l'associació no compta am b cap aju t institucional, però els impulsors no descarten aquesta via quan sigui el moment oportú. "Tenim previst anar a trucar les portes de les institucions per donar accessibilitat a la seva música. Però aquest és el pas següent. El primer que volem és ampliar el nombre de socis i organitzar activitats per fer-ne difusió" , aclareix Daniel Blanch. La llista d'activitats properes de l'entitat no para de créixer. P JOAN MANÉN EL 1900 46 338 pertoca. '·Per a nosaltres és molt important donar a conèixer de manera integral/a figura d'un músic que podríem considerar únié i irrepetible. El seu llegat és tan immens que, cada dia . hi descobreixes coses noves'', destaca Blanch. "És sorprenent tol el que aquest home va arribar a fer. Manén 11a ser un artista que va tocar al costat dels més grans músics del seu temps: Granados, Strauss, Dvorak, Bruch ... Per exemple, va interpretar amb Granados a Madrid les deu sonates de Beethoven, just abans que aquest marxés cap a Nova York. No tenim un músic que hagi establert uns vincles internacionals tan forts com ho va fer Manén. '' joan Mas ha descobert tota aquesta fascinant trajectòria artística endinsant-se en les memòties de Manén, un recull vital titulat Mis experiencias, que es va publicar el1944. "És una lec/Ura que recomano 11ivament. Manén hi parla de la infantesa com a nen prodigi, dels seus viatges, de la primera vegada que va tocar a Nova York, d'una gira per Rússia quan encara era la Rússia dels tsars, d'una altra gira per Sudamèrica a finals del segle XiX, de quan va estrenar, amb gran èxit. la seva simfonia ova CataJonia a Alemanya... ··. enumera el president de l'Associació Manén. Precisament per al pianista Daniel Blanch, la vessant compositiva de Manén resulta una de les facetes més destacades de l'artista. "Manén té una obra molt àmplia, que inclou òperes, ballets, música de cambra, composicions per a veu i piano, catorze sardanes ... Com a compositor, s'hi copsa la influència de Richard Strauss. La seva és una música poemàtica. La majoria d'aquestes partitures es troben a les biblioteques, però si no s'interpreten és sobretot per un problema de desconeixement." I desconeixement és, per sobre de tot, el que envolta la figura del músic. Els membres de l'Associació Manén debaten els motius que han portat a l'oblit una figura d'aquesta dimensió. "fo crec que no hi ha una única raó, sinó que es tracta d'un cúmul de circumstàncies.,, opina Joan Mas. "Entre les quals, el fet que Manén no marxés a l'exili com altres RET RAT i.1.ii{jifi;Ji(l La soprano An gelcs Blancas ens atén al final de la seva es tada al Liecu, on ha fel de Nedcla de Paf!,Üacci, i abans d'iniciar l'activitat estival cantant la Maddal cna di Coigny d'Andrea Chénieral Festival de Bregc nz. Rotunda en le formes, evita parlar de projectes mentre no estiguin signats, com tam bé evita mostrar preferència per una o altra part del seu ampli rep e rto ri . Assegura que l'única condició que posa per parlicipar en un m unla lge és passar-s'ho bé, sigui més clàssic o m és transgressor, però tot segtút es desfà en elogis per a Cali xlo Bieito, amb qui ha treballat re is itan t òperes com A ida i Don Gi ovanni, en les quals ha lltút els dots escènics. Uent.revista s'escalfa quan sona del nom de Gerard Mm·tier , el director artístic del Teatro Real, qu e ha acusat els can tants espan ols de cantar iguaJ Verdi que Puccini. , Angeles L'actriu al servei de la. soprano per PEP GO RGORI - Els darrers anys l'hem vista al Liceu cantant Palomar, sars uela. Don Gio- vanni, Luisa Miller, La voix humaine, Turandot ... Què serà el proper? -No sé amb què torna ré. No en parlo fi ns que les propostes estan ben signades. Aquest estiu debu to al Festival de Bregenz amb Andrea Cllénier. en el paper de Maddalena di Coigny. - És un repertori ben ampli i variat. .. -Més o menys tots els papers estan en el mateix registre vocal. ¿o \Ol que faci 1 edda tot un any i després em tiri per la finestra d'avorriment? [riu]. M'agra· da cantar, m'agrada actuar. m ·agrada dive rtir-mc a l'escenari. - És condició, passar-s'ho bé? - Sí, és condició. El mes d'assajos està per a això, per quadrar. pensar. crear.... però després el dia dc la funció has de volar, has de sortir i no pensar en res més. - Troba, doncs. que alguns companys gaudeixen massa poc, que pensen més en el públic o la partitura i no pensen tant en el gaudi? -Sí. - Massa transcendència... -No. la transcendència és una altra cosa. Pensen més en la veu, o tenen una altra idea del cantant. de vocalitat. i lla· vors és una visió diferent. El que m'a. grada quan sóc damunt l'escenari és mirar als ulls als meus companys i que hi hagi comunicació. Llavors tot és diferent. creix d'una altra manera. 47 339 El probleina no és Mortier, que té les seves opinions coin qualsevol ésser huinà, sinó tot el que l'envolta, i els que li donen suport, que són espanyols. 48 340 -El fet de passar-s'ho bé és el que permet transmetre quelcom més que el so? -Sí. Per a mi és vital. La veu està a l servei de la interpretació. Amb això està tol dit. Tant s i és bel canto com música antiga o Verdi; hi ha una història, una potència darrere que per a mi transcendeix més que no pas estar pendent d' una frase perfecta. Tot hi és inclòs, és com un joc de seducció entre la paraula i la música. - Que e l munta tge s igui modern, tra nsgressor o clàssic és un plus? -A mi tant me fa. Per a mi la força està en l'actor. Encara que et posin una perruca del segle XVII I, la força interpretativa serà sempre la mateixa. Tant m'és fa un decorat pintat com una tela negra o un cub màgic, m'és exactament igual. L'estímu l és d·ins sempre. Home, de vegades hi ha muntatges que dius, en fi ... Però llavors amb més raó e ls has de portar al teu terreny. -La imagino amb molta energia en els assajos. Hi fa aportacions? Escolta els directo rs? -Parlem molt, si trobo una persona amb qui es pot interactuar... Perquè jo hi vaig amb el cap ple d'idees, no hi arribo amb les mans buides. - 1 amb qui interactua millor? -Amb qualsevol que em doni l'oportunitat. Amb Bieito, per exemple, és molt divertit interactuar. És un home inteJ.Iigent i amb gran sentit de l'humor. Els assaigs són riure constantment, crear, i això és fantàstic. També amb David Pountney a Zuric... De vegades fas més del que et proposen. -Som prou a trevits a ]'hora d'afronta r muntatges més agosarats? - A qu i et refereixes? Al públic o als cantants? - Parli'm de tots dos! -Al públic hi ha de tot. Hi ha perso- nes a qui els molesta que hi hagi accions que entorpeixin la vocalitat, la música, perquè es distreue n. Però també ho diuen amb altres directors escènics quan posen diapositives, vídeos. projeccions... De vegades amb Bieito hi ha sang icoses a ixí, molt tremendes. Hi ha violència, però les òperes són molt vio lentes. Els drames són assassinats, violacions, matar fil ls ... Pel que fa als cantanfs, crec que no tots són per a aquest tipus de muntatges. N'hi ha que els accepten bé, i hi ajuden. D'alh·es són més rígids. - Pel que diu, no és que els accepti, sinó que en gaude ix. -Jo m'ho passo pipa. És fins i tot perillós, perquè m'ho passo molt bé. És fantàstic difuminar-se enmig de tot això, desaparèixer. Amb això estimules de vegades l'impuls musical, però cal fer-ho amb la veu. Per exemple, l'escena que tots sabem de Don Giovanni (en la producció de Calixte Bieito) en la qual e lla està fent... no està fen t l'amor, està fent una altra cosa horrible amb Don Ottavio. però està desdob lada: una cosa és el cos i una altra la veu. Aquest moment sublim vocal que ha escrit Mozart és impressionant. Desdoblada en aquesta acció fís ica era molt impactant. Passa e l que passa tantes vegades a la vida: estàs desdoblat. Un altre exemple: la producció d'Aida, també de Bieito, a Basilea. Jo no sé si hi haurà una altra soprano que pugi cinc metres a una 1·eixa amb uns tacons així d'alts per acaba r el concertant del segon acte. Però va ser culpa meva. Quan vaig veure la reixa vaig dir: m'hi puc enfiJar? - Vostè és a trevida, e l públic bo és a estones... Els programa dors ho són? Per exemple, Ge rard Mortier... -Parlem de Mor tier, sí, sí, sí ... A mi em fascinava la idea que vú1gués a Espanya, al Tea tro Real, ves què li dic. ¿Ha '' llegi t e l seu llibre? Jo per curiositat el vaig llegit~ perquè a par t, la trajectòria de Mortier és la que és... Tenia ganes de veure si podria tTeballar amb tots aquests d irectors d'escena amb aquestes idees que planteja: jo hi coincideixo. en això. Ara bé, quan va di r que els cantants espanyols no tenen estil Li canten Verdi corn Puccini], em vaig queda r astorada. Primer em vaig posar a riure d ient que "això no pot ser veritat, és una ximpleria". Per començar. a ell no li interessen gaire ni Ve rd i ni Puccin i. Ni li interessa gaire l'estil quan es canta. en segon lloc. I tercet~ crec que e l cantant és e l que menys li interessa en les seves pro· duccions. 1 em pregunto per què ho va dir, i també penso que si ve un senyor estranger a un teatre espanyol i parla d'aquesta manera , és que té algun suport. Llavors el problema no és ell, que té les seves opinions com qualsevol ésser humà d'aquest món, sinó tot el que l'envolta, i els que li donen suport, que són espanyols. I no ens enganyem. als teatres espanyols la presència d'artistes espanyols és molt baixa. Per tant, això de Mor tie r em va semblar la punta de l'iceberg en aquesta història. Parlar dels cantants espanyols. que han estat sempre primeres figures , totes les generacions... Tosca, qui en va fer el debut? Miguel Fleta, i amb Puccini a l públic i e ll fent aguts que no estaven escrits! No pots parlar dels cantants espanyols si no els coneixes. Vés a saber qui se'ls ha donat a conèixer, a qui li han presentat... jo penso que ni tan sols ell s' ho creu! Per a ell el cantant està a l servei de Ja producció, és a d ir que parlar d'estil... Em vaig posar a riure, però e l tema és seriós. -Ho a tribueix, doncs, a gent del seu en tom? - No ho sé, jo no puc entrar en la d inà- RETRA T i ,1,ii(jif·i!( i Poc amant de la comunicació (la seva austera pàgina web en dóna fe), Angeles Blancas restringeix l'activitat mediàtica a allò que és inevitable. Arriba a la cita r ela tivament puntual i demana dues coses: aigua i que no ens posem gaire transcenden ls. Uòpera és un tema seriós, però entre Lots n 'h em fet un gra massa: defensa viure la m úsica amb m és espontaneïtat, com es feia en èpoques com el Barroc. Li costa entrar en matèr ia, i sobretot li cos ta parlar d'ella. No passa el mateix quan toca parlar d'altres: del públic, dels dir ectors, dels progr am adors ... És alta i veh ement, gesticula, riu, parla amb la mü·ada... La seva capacitat actora! és ben valorada, en ocasions per damunt de les seves capacitats vocals. La edda que li hem vist fa ben poc al Liceu n'és un bon exemple. Ho explica sense embuts: a l'escenari importa transmelre emocions, i no només exhibir una tècnica perfecta. mica dc I"en tom que ha portat a això. Si ha d it ai xò, potser hi ha més gent que ho pensa. perq uè si no als teatres espanyols veuríem molts més cantants espanyols en primers repartiments. - El problema no és que Mortier cregui o no cregui en els artistes espanyols, sinó que potser nosaltres mateixos no ens ajudem? - Exactament. Hi ha alguns teatres (Jerez, Valladolid, Oviedo). que sí que recorren a cantants espanyols. Aquí al Liceu també hi ha més moviment, però abans de Mortier... qui hi havia? Estem sempre am b el mateix. Hi ha un problema. Helga Schmidt a València diu obertament que no vol repartiments espanyols. No ho d iu als mi tjans de comunicació, però ho diu als agents. - Aquestes reticències les troben, en sortir a l'estranger? - o, molt menys. - És més fàcil anar-se'n fora? -Sí, però totes les generacions ho han dit: cal anar fora . triomfar, tenir èxit. i llavo rs a Espunya et miren d' una altra manera. -1 to t continua iguaL . - Un cantant es fa a l'escenari. no només cantan ts. els artistes en general. A Espanya. les possibili ta ts que tenen les noves generacions q uan s urten del conserva tori per poder toca r en orquestres. o treballar com a directors d'escena... on són? Orquestres com la del Reina Sofía o la Sinfónica de Mad rid. són plenes d'estrangers ... L'Orques ta Joven d'Andalusia ha funcionat dos anys i li han tret el pressupost per donar més diners a Barenboim i la seva Orquestra d' Israel. Les declaracions de Mortier gairebé haurien de servir per estirar la corda i parlar del problema realment seriós que hi ha aq uí. Ara tot el món s'ha aixecat en armes, però portem així. .. 40 anys, 50? Sempre! - Per a això, hi ha remei? -Hi ha remei, jo penso que sí. A Mad rid hi ha un organisme que es diu Escola Supe1ior dc Cant en què es preparen els cantant~ en totes les seves facetes: direcció d'escena, repenoristcs... Les possibilitats que ens donen per fer concerts o música dc cambra. ¿em pot dir on són, que sembla que només hi som per cantar sarsuela? RM-C 321-322 49 )41 MUSICALIA PAPER D'ASSAIG Novel·la i música I per JORDI COR NUDELLA PO(TA e novcl·les que parlen dc música i de músics, o en què la música i els músics tenen un paper central. n'hi ha moltes, i unes quantes d'aquestes novel·les són molt bones. Un dels exemples que dc seguida vénen a la memòria dc qualsevol que !"hagi llegit és El doctor Faust us. de Thomas Mann. que va sortir el 1947 i va fer enrabiar dc mala manera Arnold Schonberg, entre altres coses perquè el compositor que fa dc protagonista de la novcl·la. Adrian Levc•·kühn -que és, almenys en certs aspectes. una claríssima transposició literària dc la figura del creador del mètode dodecafònic-, mor de sífi lis. i Schonbcrg s'ho va prendre com una difamació. ( "Mentide~. Frau Marta. mentides! I lo ha de saber! No 11 Ïle tingut mai. de sífilis! ... va cridar un dia Schonberg a una coneguda que s'havia trobat casualment en un supermercat de Los Angeles. L'anècdota la reporta Alex Ross al llibre sobre música que últimamen t ha tingut més èxit per aquests verals: EII'Llido eterno. Escuchar al siglo XX a través de su música: malgrat que molts deuen tenir uns quants peròs a posar-hi, és reconfortant que un llibre com aquest hagi arribat a guanyar-se un públic tan ampli.) En català. els primers narradors musicals que a la majolia de lectors ens vindlicn al cap són. segurament, Maria Àngels Anglada i jaume Cabré. Maria Àngels Anglada, sobretot per Ics novcl·lcs Viola d'a more ( 1983) i El1IÍOIÍ d'Auschwitz ( 1994); Jaume Cabré, sobretot pels contes aplegats el 2009 a Baix continu i per la novel·la L'ombra de l'eunuc ( 1996), i ben aviat també per una novel· la encara més extraordinària. jo confesso -que serà a les llibreries el setembre que ve-, un dels molts fils argumentals de la qual és la biografia més completa que es deu haver escrit mai d'un violí (en aquest cas. un instrument construït a Cremona per Lorcnzo Storioni el 1764), començam per Ics llavors dels arbres que en proveiran la fusta. A mi. i molt probablement a ningú més, quan penso en narrativa catalana i música també em ve al cap un personatge de La Quimera ( 1968). d'Aureli Meia. que és una noveJ.Ieta introbable fa molts anys (i en conjunt. val a dir, no gaire re- D 50 342 comanablc: l'oblit en qu~ ha caigut cm sembla just}. El personatge a què cm refereixo és el notari mataroní joaquim Ventalló, que dc jove havia estat deixeble dc Frank Ivlarshull -un altre mataroní iJ.Iustn:- però no es va atTevir a provar de fer can·cra dc concertista: de gran, conserva una tirada quasi sacral a la melomania i s'entreté molts vespres tocant el piano. El nebot del notari, que assumeix el paper de nan·ador. explica unes quantes coses sobre l'afició musical del seu oncle. que programava audicions casolanes (El Messies de Handel per adal i la Passió sego11s sant Mateu de Bach cada Divendres Sant. per descomptat, i encara moltes més) a les quals tia i nebot sc sentien obligats a ser sempre presents. Tal com ho explica el mateix nebot. "la tia Swnpta i jo només assistíem de prop a una experiència que vivia ell i que el transfigurava, però no la compartíem: ell combregava ple/lament amb la música mentre nosaltres només contemplàvem amb respecte la seva comunió··. Aquesta diguem-ne reticència musical del nan·ador no es trenca fins una setmana després de la mort de la tia, quan es commou fins a Ics llàgrimes al sentir el seu oncle tocant el pi<tno per (dtima vegada; la peça que interpreta el notari és l' lntermezzo en La major (op. 118, núm. 2) de Brahms. Això d'assistir a l'experiència trasbalsadora d'algú sense compartir-la en absolut -el que els passa a la dona i al nebot del notari Ventalló quan ell els fa escoltar música- és també el nus d'una escena d'una altra novel·la. molt més recent que La Quimera. El protagonista (segon violí d'un quartet) i la seva antiga parella dc quan eren estudiants a Vicna (una pian ista) són a Venècia, i ella el porta de bon matí en barco a l' illa dc Torcello i el fa entrar a l'església dc Santa Fosca; a dins. ella, que és religiosa, s'agenolla en silenci per resar. mentre ell. descregut, seu i contempla amb initació com el capellà i el seu ajudant van abocant a una bossa les diverses capses amb les col·lcctcs de la setmana. La situació es repeteix a la basílica dc Santa Maria Assunta, que és allí a tocar: quan hi entren, després de mirar els mosaics bizantins (la Verge amb el fill a l'absis, el judici Final en un dels murs), ella s'agenolla i ell seu; ell sc sent del tot avorrit i crispat (entre altres coses, perquè el capellà desafina quan canta). però es queda a l'interior del temple mentre dura la missa. Quan l'ofici acaba, se sem alleujat i té pressa per sortir. ~Però ara MOSAIC DE LA VERGE AMB l'INFANT A l'ABSIS DE SANTA MARIA ASSUNTA (TORCEllO) la miro i veig el trànsit en què es troba. 011, sentir-se commogut d'aquesta 11/(llleta, estar tan impressio11at. se11tir que lli ha un objectiu. aquesta bundtlt c:lara al final" ... Les tres vegades que he llegit la novel·la. en aquest passatge m'ha vingut sempre a la memòria la família musicalment descreguda del notari Ventalló. A questa altra novel·la que dic és Una música COliS/ant (1999), de Vikram Seth. No recordo haver llegiL mai cap altra obra en què la música clàssica i els músics que la interpreten siguin tan presents al cor mateix de l'ordit narratiu. Segurament és la novel·la dc la música dc cambra. La relació dc cada músic amb el seu instrument; les relacions -musicals i personals- entre els membres dc la formació, i de tots ells amb els agents i els crítics i Ics discogràfiques; les d iverses fases d'assaig, començant per la tria del repertori; el track i altres avatars del concert: la vivència profunda de Ics obres interpretades o escoltaeles; tot hi té un lloc, que és sempre un lloc just, gens forçat, en !"argument complex del llibre. Una música constant és també, literàriament parlant, una gran novcl·la. i una beiJissirna història d'amor i desamor. Com que la música -dc llaydn, de Moza1·t, de Beethoven. dc Schubert, de Vivaldi. de Bach-no hi és simplement música de fons - mera banda sonora, com passa tantes vegadessinó que es troba al moll mateix dc la invenció de l'autor, vol dir que és també al centre de la nostra atenció com a lectors. Si ens agrada Ja música. doncs, el plaer que obtindrem llegint aquesta obra esplèndida de Vikram Seth no podrà ser més gran. AMB LA (OL LABORACIÓ DE • Ajuntament de la Seu d'Urgell ~:..::u . . . . . . .b'lo~-- !IITR GeMralitat de Catalunya iWII lnstltul Català de LA VAI'\'GCARDIA • ,..•.,,_,,. . . . . . _ c.....rh ¡¡¡ a..-cr..,_, Ica lndústrfea Culturals l 'iST ITUT D'ISnJDIS IUIDl.'oC CatJi,túsica ·~· * I 0 MUSICALIA L'OMBRA ALLARGADA DE... Raquel Millàs Una mestra al cor Els setts alumnes la recor den com una mestra moH exigen l, però amb una gran sensibilitat a l'hora d'escollarJos. Alg ú dotal d'una capacitat especial per descobrir Ja potencialitat dels estudiants. Algú disposat a donar-los ales perquè poguessin desenvolupar tot el seu talent Cap d'ells no oblida Raquel Millàs, pianista i vital pedagoga de l'Acadèmia Ars ova. I per ANA MARÍA DAVILA antastica. " Així, sense vacil·lacions, defineix el pianista Daniel Blanch la que, durant molts anys, va ser la persona que el va guiar en el món dc la música i va tutelar-ne els primers passos com a intèrpret. "Grà- F cies a ella vaig poder tirar endavant tota la meva carrera". afegeix. i eviden- cia clarament darrere de les seves paraules un cúmul de sentiments d'agraïment i estimació. La persona dc qui parla Daniel Blanch és Raquel Mi llàs, pianista i mestra estimada de l'Acadèmia Ars Nova i també membre dc la junta del Concurs d'Execució Musical Mar·ia Canals de Barcelona. Algú que va dedica r tota la seva vida a l'ensenyament i que ara, amb la perspectiva del temps, no pot evitar sentir una merescuda satisfacció per la feina feta. "Naturalment, quan ets jove sempre hi ha l'aspiració de desenvolupar una trajectòria artística, però en el meu cas jo 11aig descobrir que ensenyament i pedagogia també eren una manera molt gratificant d'exercir la meva carrera. f una manera que, a més. revertia en la joventut que pujava. Per això sempre he anat a donar classes amb una gran il-lusió·· , afirma amb un somriure igual de gran Raquel Millàs. Dona gràcil, elegant, càlida i de seguida entranyablement propera, la seva vocació musical es va manifestar de ben petita. "A casa meva no érem músics, però la meva mare tocava per afició. 1 a mi, que encara era una nena, m'agradaala molt sentir-la i sempre fi demanava que em toques una peça o una altra", 52 344 recorda la pianista. Formada al Conservatori del Liceu primer, i per Maria Canals, a Ars Nova. després, l'any 1962 obtingué el premi al millor intèrpret espanyol en el concurs in- temacional fundat per la mateixa pedagoga catalana i en el qual fins ara és col·laboradora activa. El més important. però. és que totes aquestes experiències la van conduir a la descoberta d'una vocació que ella mai no s'havia imaginat. "Vaig començar com a mestra a Ars Nova bas/all/ jove, fins al punt que impartia classes i encara feia repertori amb Alaria Canals. I així vaig continuar. fins que l'Acadèmia va tancar''. assenyala la pianista. "Des que vaig començar a donar classes em 11aig trobar molt compensada. Vaig descobrir que portava veritablement a dins fa vocació d'ensenyament, cosa que de joveneta mai no havia pensat. Em vaig adonar que era una gran satisfacció formar nous músics, descobrir el seu talent i ajudar-los a desenvolupar-fo. En aquell sentit em vaig entendre molt bé amb Maria Canals, que també tenia una vocació pedagògica molt marcada. " Naturalment. com tots els grans mestres, Raquel Millàs concep la pedagogia com un procés "d'enriquiment mutu" entre professor i alumne. I que el més important que pot fer un mestre és donar al seu deixeble les eines necessàries perquè aquest acabi trobant la seva pròpia veu. "Hi ha moltes maneres de tocar bé un instrument. Per això, el treball del professor és vigilar que l'alumne no cometi errors tècnics i que sàpiga captar i fer sentir al públic el missatge de l'autor. Però l'alumne ha de ser capaç de desenvolupar la seva pròpia musicalitat, la seva pròpia personalitat musical", as- senya la la pedagoga , sempre obsessionada - i així ho corroboren els seus antics deixebles- "per lransmetre'ls que amb el piano s'ha de cantar". També, d iu ella, forma part de la tasca del mestre la comprensió personal envers l'alumne -"l'has d'ajudar a vèncer els seus temors i inseguretats. i oferir-li tot el teu suport '' - i que. de la mateixa manera que cada músic té la seva pròpia veu, tampoc no hi ha una única o millor manera d'ensenyar. "La pedagogia és cosa que la vas aprenent sempre. perquè mai 110 deixes de 111illorar e11 tots els aspectes, si reafme111 en tens vocació. Naturalment, hi ha uns co11tinguts que els alumnes han d'assolir per poder obtenir una titulació oficial, però cada persona té la seva manera de trallslllelre aquests coneixements a l'alumne ". opina la mestra. que també creu que "a mesura que els alumnes J'an creixent, Iu també creixes amb elfs. jo tinc records meravellosos dels meus alumnes··. U/UI Una part d'aquesta tasca pedagògica també ha estat l'estreta vinculació amb el Concurs Maria Canals. '·El Concurs permet als joves fer w1 pas endavant importantíssim. El fet d'haver de competir amb els millors d'altres països els fa treballar amb un rigor i una serietat enorme i és un gran estímul per a ells. Estic convençuda que els concursos, en general, són molt necessaris perquè fan pujar molt el nivell dels intèrprets. I per al m estre també resulten una tasca molt gratificant i estimulant, perquè veus les diferents maneres d'interpretar··. asse- nyala la mestra, que se sent satisfeta de comprovar que el nivell dels pianistes espanyols i catalans ha crescut molt d'un temps ençà. "jo constato que els concursants de casa nostra toquen cada vegada millor. en circumstàncies que en anys anteriors hi havia més diferència amb la resta de participants. El nivell aquí ha millorat molt. A més. ara el Concurs està en un moment fantàstic perquè s'han pres w1 seguit d'iniciatives que l'estan apropant a la gent i que fan que es conegui més", opina. També pensa que el moment musical actual "és bo. tot i que també crec que els que de veritat volen dedicar-se a la música tenen uns principis més dificils. Avui els nanos tenen moltes facilitats per estudiar música, però també tenen moltes altres ofertes i això els dispersa molt. Malauradament, el piano requereix molta disciplina des de petit, perquè fa tècnica i la memorització s'han d'adquirir des de molt jove. I sense això no es pot construir després tot el que és art. tot el que és música. 1 fer això és quelcom lotalment oposat a l'estil de vida que tenim. I aquesta és, sense dubte, la gran lluita i el gran repte que tenim avui .. MUSICALIA HARRY SPARNAAY The bass clarinet A p~rsonal fiistory PERIFERIA SHEET MUSIC, CORBERA DE LLOBREGAT, 2011. 256 PÀG.+ CD. er la peculiaritat associativa que té el llenguatge, alguns noms propis ens remeten immediatament a imatges. conceptes. obres o situacions. Així. Miles Davis ve a ser el mateix que trompeta; amb el nom de Leonardo se'ns apareix vulguem o no ho vulguem la Gioconda: i amb Edison veiem una bombeta (d 'aquí ve que quan algú descobreix alguna cosa. se li encengui el llum). Doncs el mateix passa amb Harry Sparnaay. Però amb Sparnaay el fenomen és reversible. o és només que el seu nom propi remeti al ela- P ri net baix. sinó que el clarinet baix remet també al seu nom propi. Com deia un crític canadenc. Sparnaay ha estat molt probablement el que ·'el clarinet baix ha esta/ esperant tot aquest temps". Entenent per "tot aquest temps" els més de 200 anys que fa que es va inventar. Efectivament. aquest músic holandès fincat actualment a Catalunya ha portat aquest instrument a les més prestigioses sales del món i ha estat el destinatari i catalitzador de més de 600 obres dc compositors de la categoria de Luciano Berio. Gérard Glisey. Morton Feldman. Helmut Lachenmann o Brian Femcyhough. Per això no és cap exageració dir que Sparnaay ha obert la caixa de Pandora del clarinet baix, li ha donat un lloc de privilegi en la música del segle XX i XXI i l'ha redimit del paper secw1dari a què esta va condemnat a Ics orquestres. Aquesta caixa dc Pandora (que durant molt temps ha estat oberta a I'ESMUC. on Sparnaay ha estat professor li ns fa ben poc) ara es veu exposada en un llibre que ve a ser com una bíblia del clarinet baix. Com la Bíblia, que consta de diversos llibres ("bíblia". de fet. vol dir ''llibres"), el llibre d'Spamaay conté diversos llibres en un dc sol: d' una banda, és un llibre de tècnica imprescindible tant uan Eulàlia Solé interpreta Bach. bé sigui el Qave ben temperat o. com és el cas, les Variacions Coldberg. Ics premisses interpretatives que envolten aquestes obres per a teclat assoleixen a les seves mans la dimensió de la música en l'estat més pur. La idea. el concepte i per sobre de tot l'essència del missatge esdevenen. doncs, la finalitat primordial de la versió. Escoltar les Goldberg, des del tema inicial. passant per cadascuna de les variacions fins Q J. S. BACH Variacions Goldberg EULÀLIA SOLÉ, PIANO. VERSO VRS 2097. llibr es per a compositors com per a intèrprets (s'hi parla des de les canyes fin s a l'escriptura dels multifònics), però també és un llibre d'història, un catàleg d'obres, un compendi d'efectes i exemples (amb un CD annex). una font de referències multimèdia i una autobiografia. Si un programa com aquest podria fer preveure un totxo amb seccions monolítiques, la novetat de l'enfocament del Uibre és que. tot i que els apartats i els capítols estan perfectament indexats i ordenats, els continguts no coneixen límits i circu len amb llibertat de cap a pcus del llibre. Així, enmig d'una explicació tècnica, hi apareixen anècdotes i valoracions personals. la qual cosa fa que el text (tant digressiu com ple de sentències) sigui esponjós i s'impregni de la vivacitat i l'estil provocatiu i jovial del seu autor. Algunes errades ortotipog~'àliques i una maquetació no sempre prou estilitzada no són obstacle perquè aquest llibre sigui una lectura obligada per a clarinetistes i una referència inexcusable per a compositors. Sense oblidar que també són unes pàgines sugge- rents per a tot aquell que vulgui acostar-se al món de la música contemporània, del clarinet baix o de la cu ltura music;al en general. Això sí: s'ha de llegir en anglès. És així com el llibre d'Sparnaay travessa•<! les mateixes fronteres que ell ha travessat amb l'instrument a sobre, projectant no sols el clarinet baix al món, sinó tam bé l'editorial catalana que ha tingut l'encert d'assumir-ne la publicació: Períferia Music. Per obra i gràcia del disseny, la portada del llibre permet almenys dues lectures del títol: la "personal history" del subtítol no se sap ben bé si es refereix al "bass clarinet" o a Harry Sparnaay. Però importa ben poc, perquè -com hem dit al principi. i sense voler caure en reduccionismes- en gran mesura una cosa és l'altra i l'altra és l'una. No és pas que Harry Sparnaay sigui la veu més autoritzada per escriure sobre la tècnica i la història del clalinet baix, sinó que el fet que sigui ell qui escrigui sobre el seu instrument es converteix en si mateix en un fet històric de gran rellevància. Josep Barcons disc os al retorn a aquella primera melodia sublim en les mans de Solé evidencia un fet prou conegut. que l'ha portat a ser considerada una de les grans intèrprets amb piano de l'obra del compositor alemany. La seva versió de les Coldberg respira intimitat, delicadesa. claredat en la realització dels contrapunts. bellesa en la dicció. Una versió, doncs. d'una qualitat musical inqüestionable. tendent a la real ització de matisos romàntics, però sempre fidel a una idea musical, que més en llà de ser interpretada a l piano o clavicèmbal. va a la constant recerca d'aquella sublimació que Bach va escriure per a aquesta obra mestra per a teclat. Uuís Trullén 53 3-15 iül(jl!t!r;i PASSAT EM PS 1perEDUARDV.PATSI _ _ Música encreuada Música encreuada de juny 2011 (núm. 320) Horitzontals. 1. Compositor català. guixolenc ell. Estima. 2. Toquen música. 3. Músic dc qualitat. Senyor per la via ràpida. Editorial musical catalana que evoca l'interval demoníac. 4. Electric Light Orchestra. Comença a afinar. Uneix la prudència. la pruna i el prussià. 5. A un to de Do. Obra que inspira l'òpera de Monteverdi 11 ri torno d'Ulisse in pairia. 6. Ataca'm sensc as. Posa-la aquí, la a. Prova si li agrada. 7. La de Camaval és molt musical. La major. Cinquanta romans. Els extrems del Garraf. 8. Violonccl·lista barceloní ( 1897-1966). El propietari dels Vingt-quatre violons. 9. Profunditat insondable. Do major i Mi major. Nicanor (Zabaleta), Nin (Culmell) o icolau (Antoni). 10. Mozart. Morera o Messi. Estil de composició musical més en llà dc l'aleatorietat. A mig to de Mi. 11. Inici de l'instrument. El d'escena. mana molt al teatre musical. Verticals. 1. Composito r, clavecinista i pianista barceloní ( 1890- 1966) dc nom Joan i de cognom compost: la primera part del cognom, sis llet res, i la segona part sis lletres més que s'esmunyen cap a l' li horitzontal. 2. Capita l musical cata lana. fent la vertical. Entre m i o. 3. Art escapçat. Una timbala vista des de l'orgue. Components de l'orquestra. 4. El que sona en plena pausa. Una altra timbala vista des de l'orgue. El passat sense límits. 5. Nota falsa. Sentiment que acostuma a inspirar els moviments lents dels concerts. 6. Tap avocàlic. Allà on acaba la peça musical. Una bona part de Sarrià de Ter. 7. Músic. pintor. actor... en anglès. La tercera timbala. Isabel Gregori, nabiolaire de la Cobla Med iterrània. 8. Eutimi Rod ríguez. trompetista de la Cobla Sant Jordi. •· ... i pebre··, sardana de Ricard Viladesau. 20 I romans. 9. Et fas un fart de música (o de dolços). A un to dc Mi. Re major. 10. Durada d'una pel·lícula. Primeres peces del fonògraf. 11. Nou (de menjar). Igualar freqüències sonores. Solucions en e l número següent. sidokus.com ~t\ SOl RF LA DO \11 Sl DO \11 SOL Sl LA FA RE Sl LA FA R.E . Ml DO SOL LA RI· Ml DO SOL SOL I·A Sl Ml Ml sl Sl FA RI: LA DO DO SOL FA nE IX . -.-; Rr DO LA l'A SJ SOL Sidoku de juny 2011 (núm. 320) 54 346 L'estiu. "Adagio" (A. Vivaldi) Ml Instruccions: Per resoldre el sidoku cal posar en cada casella una nota musical (Do. Re. Mi, Fa, Sol. La. Si), tenint en compte que Ics set notes han d'aparèixer en cada columna, en cada fila i en cada zona (una zona queda delimitada per vores més gruixudes). Les notes que ja estan posades són pistes que ajuden a completar aquesta particular composició musical. I cncora hi ha una altra pista: si s'interpreten les notes que hi ha a les caselles ombrejades (en ord re: d'esquerra a dreta i de dalt a baix) sonen els primers compassos de la peça musical que s'indica al peu del sidoku. Solucions en el número següent. LA Sl Ml RE DO SOL RE SOL FA DO I· LA RE SOL ~~ SOL DO sr Ml -=-=- Sl I·~:J <"" ".sidokus.com> Margarideta lleva 't de matí (Popular) ... 3 e Del 30 de juliol al 26 d'agost de 2011 FESTIVAL de MÚSIQUES Membre de I'Asoclacló Europea de Festivals Declarat Festival Estratègic per Ja Generalitat de Catalunya de Torroella de Montgrí www.festlvaldetorroella.com s. Dimecres 10 d'agost .11. la Stagione Armonica Sergio Balestracci. director Philippe Jaroussky. contratenor Jerome Ducros. piano Gautier Capuçon. violoncel J. Cererols: Missa de rèquiem o se/ veus i boix continu I iAY. qué do/ori I J. S. Bo eh: 2 motels I G. Allegri: Miserere 1. Dissabte 30 de juliol Divendres 12 d'agost 1. Diumenge 31 de juliol Projecció de lo pel licvlo Lo pou/on de Jeonne d'Arc (França, 1928) Dimecres 17 d'agost Joaquín Achúcarro. piano J. S. Bach- F. Busonl: Toccolo en do major I L. van Beethoven : Sonata. op 109 I F. Llszt: Liebestroum I Vots Oubliée I Funeroilles I s. Rochmoninov: Preludi. op. post. I Preludi, op. 32 núm. 51 Preludi. op. 32 núm. 12 I A. Scrlobln: Estudi. op. 8 núm. S I Estudi. op. 8 núm. 12 Dunedin Consort & Players John Butt. direc tor J.S. Bach: Missa en sí menor. BWV 232 10. Acadèmia 1750 Stefano Demichell. director Obres de J.S. Bach. W.F. Bach, J. Pachelbel, A. Coralli, W. van Wo ssenauer & C. B. Rícciolli. F.B. Contí i A. Scar1atti Venda d'entrades: Del 30 de moig ol 26 d'agost o lrovés del servei CX Tele-Entrada. lrucont ol tel. 902 10 12 12. o www.lelenlrodo.com. o personolmenl o qualsevol oficíno de CalolunyoCoixa. Del 25 de juny ol26 d'ogosl o fes oficines del Festival (C. Pnmíllu Ar11gos. 6. Tel. +34 972 76 lO 98) de lO o 13 hi de 17 o 20h. .. Dimarts 23 d'agost F. Schubert : Winterreise. D 911 9. Dimecres 3 d'agost s. Divendres 5 d'agost 1 3. Nathalie Stutzmann. contralt lnger Sodergren. piano Car1 Theodor Dreyer. director Música de Bronlus Kutavlclus Grygory Sokolov. piano 4. I r<Gemo in un punto e fremon. de l'òpera L'Olimpíade I rrSenlo in seno·. de l'òpera 11 Giustino I trSovvente i solel>. de l'òpera Andromeclo Uberoto Berg Chamber Orchestra Peter Vróbel. director 1 d'agost J.S. Bach: Concert italià. BWV 971 I Obertura francesa. BWV 83 1I R. Schumann: Humoresco. op. 20 I Scherzo. giga, romanço i luguetto. op. 32 A. Vlvaldl: Concert en sol menor, RV 578 de L'Estro Armonico I Simfonia. obert ura de l'òpera L'Oiimplode I ((Agitata ínfído floto>>. de l'oratori Juditho Triumphans I ((Lascío otmen che Hconsegníu. de l'òpera lo costonzo trionfonte I ((lo sen to in questa senan. de t'òpera Arsi/do. regina del Ponto s. Dimarts 1 6 d'agost Officlum Novum Diumenge 21 d'agost Orfeo 55 Nathalie Stutzmann. contralt i direcció de Rigoletto Jan Garbarek. saxofons The Hilliard Ensemble 3. Dilluns 12. W. A. Mozart: Variacions Duport. KV 573 I l. van Beethoven: Sonata núm. 3. op. 21 F. Chopin: Valsos núm. I, 2 i3. op. 341 Valsos núm. 11 i 12, op 64 1 F. Uszt. Estudis transcendentals núm. I J i 12 I Paràfrasi Obres de A.Vivoldi. G.F. Handel. J.S. Bach I J. Pochelbel 2. Obres de C. Saínt-Saêns. G. Favré. R. Hohn. I. Albéniz i J. Mossenet Alice Sara Ott. piano Acadèmia 1750 Stefano Demichell. director Pepo Domènech. oboè Gemma Coma-Aiabert. mezzosoprano Divendres 19 d'agost Dijous 1 8 d'agost Magdalena Kozena. mezzosoprano Yefim Bronfman. piano M. Mussorgsky: The Nursery I D. Shostakovlch: Sàtires, op. 109 I M. Ravel: Histoires Nolure/les. op. 50 I S. Rochmonlnov: Cançons. op. 38 I B. Bartók: Dorfszenen , Concert a Verges Dissabte 6 d'agost Ac adèmia 1750 Stefano Demicheli. director - - P01rocinen: EL PAlS Ajuntament de Torroella de M ontgrí D! TORROUIA D! MONTCRI CatJ1Aúsica G. Fl!ffandlnl: Simfonia en sí bemol major 1 NPianlo di Maria !atribvn o Handel) 1 Manuel Pla: Concert per o flauta travessera en si bemoll major, IV12 I N.A. Porpora: Salve Regina en sol major per o veu i instruments CoHobaren: JUEITITS MUSICAlS Emissora oficial delle11rvol: María Bayo. soprano Marco Brolli. flauta travessera Acadèmia 1750 Stefano Demicheli. direcció Obres de J.S. Bach. W.F. Bach. J. Pochelbel. A. Corallí, W. van Wassenaver & C. B. Rícciotti. F.S. Contí i A. Scar1otti. Noto: Tots els concerts començaran o les 22 h a l'església. Orgonilzo: 14. Divendres 26 d'agost <O> li = --.. - + orputaol4 óo G~• ~ fil1ll Glr>oollat ""Cltlo.IU1yu ~- .. ~ WJii Oepaj1ament 00 CUIIR Institut ca talA do les Indústries Culturals