Editorial: Exigència; Notes sobre la poètica musical d'Igor Strawinski, per Lluís Millet; Strawinski analitzat en catorze preguntes, per Manuel Rosenthal i Bernard Gavoty; Joventut vol dir -per sort- intransigència, per Rafael Tasis; La Revista Musical Catalana, per Mateu Piguillem; Hans Richter-Haaser, per Filos; Món musical Comentaris... per Lluís Millet; Els llibres, Antoni Sàbat; El cinema, per Joan Capdevila i Nogués; El teatre, per Jordi Martí; Activitats; Als quatre vents. Noticiari; Opinions; Sessions culturals; Cartes a Jovenívola; Orfeons de Catalunya, per Emili Vendrell; Biblioteca; Secció filològica per Piguillem; Vida musical; El mestre Millet vist per J. Renart
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
. ~. .. lfebrer 1960 JOVEníVOLR Febrer 1960 Editat a MULTICOP - Barcelona Dipòsit Legal B- 14508 - 1959 EDITORIAL Avui 1 més que mai, és exigida una norma de conducta sòlida i llei~"l havíem parlat anteriorment del sentit de responsabilitat, caldrà en tot~~ que aquest sentit el fonamentem en la més estricta veritat. En la lluita h~ na de cada dia, desfigurem paulatinament aquesta sagrada veritat. En molteed ocasione, pels convencionalismes i oportunismes, la revestim d'una hiprocre i la despullem d •una sinceritat, d •una noblesa. Quan parlem, doncs, de veritr. cel considerar-la seppre eh ella mateixa, despullada, crua, encara que se'ns mostri amarga. Contràriament, la mateixa varitat que invo quEIIl ens ee ria un ¡t,¡ rany, una absurda falsedat, la més rid:!cuJ.a de les paradoxes. No oblidèssimt però, que la responsabilitat en la veritat requereil una exigència. Una i altra ee comple'lllenten, en perfecte acord. Exigència de criteri i d'actuació. El perfeccionament de tota obra demana la més noble~ gència, per tal de poder identificar-ee als postulats de veritat 1 sinceri~ Si haguéssim de portar a la pràctica aquestes teòriques afirmacions,¡ driem derivar la seva aplicació a moltes coses de cada dia. Concretament, pef que ens afecta, a la nostra actuació com a membres d'una gran fEmllia orfe~iil­ ca. Se'ns demana una exigència de criteri i d'actuació. A través de les senzilles pàgines de JOVENIVOLAt e reiem que l;lem de si· tuar-noe en la més estricta exigència de qu~ parlàvem. Aquestes pàgines e6n~ nucli de pensament 1 upa veu, i en moltes ocasions, si saben llegir amb h~, tat, una orientació. Per tant, i en tots conceptes, ens hem de cenyir a unes estrictes normes. Aquestes normes, per exemple, són contràries a tot allÒ qç! no signifiqui un~ veritat nua, perfecta. Ac¡uestes pàgines haurien d • ésser e~ ren ex d'una autentica sinceritat, on trobessim plasmat el nostre ideal com. Caldria que elles es distingissin per la qualitat i l'exigència. Quan ja heJ iniciat una envejosa tasca, e al saber manteni~se en la mateixa linia, e empn ascendent, de les aspiracions preteses. Convé no de~se portar per una f~ litat, per un aburgesament, moltes vegades ridicuJ. i barrilaire. Convé segui! una trajectòria sempre ~uixant i defugir tota vulgaritat o xafarderia, pròp~ d'unes el tres pàgines mes fàcils i espectaculars. Aquestes plenes no vm de~ tinad.es a un esplai, ~implement, sin~, també, a una formació, a una comunitat de pensament. I aixo significa exigencia. ·------- - 3- NOTES SOBRE LA POÈTICA MUSICAL D'IGOR STRAWINSKI Les eis lliçons de Poètica Musical, que Igor Strawineld. va pronunciar a la càtedra de poètica Charles Eliot Norton de la Universitat d'Harvard, foren ublicadee fa bastants anys ; a partir d'aleshores han estat reiterada.-~entpcomentadee- per tal de discutir-les o defensar-l's - per tota classe de ~entalitate. strawineld., potser el compositor vivent ~ee pròdig en sorpreses,~ situa també en un pla inesperat en aquestes confidenciee que volen ser una 98 apologia, en el sentit de justificació, de la seva 1118nera general de fer ,,de pensar i de veure la música, i que van ser pronunciades sn un moment historio en què la seva paraula era esperada com un oracle. 1a1.s1 llOIII;m' hld tea 1 cresi4 eritt s'ns .Dl ¡to eii de e e• r1.11 Immediatament ens ~orprèn amb una ~rida a l'ordre i manifest~ que 1 ee s~v&s l liçona¡¡ seran en el fons "oonfidenoies dogJ~~atiques"; se perfectament - afegeix - que les paraules "dOBJII8" t "dog aàtio" Jlla1 no deixen de disgustar alguns esperits més rics en sinceritat que en seguretat de j~ici per poo que se les apliqui tant a l'ordre eetetio oo~ a 1 ~ordre espiritual. Si ineieteixo - segueix dient - és perquè vostès acoep~in aquests termes en tota l'extensi6 del seu legitilll sentit; acaba.-ran per prendre • ls gust. També nega rotundament que ell slgul. o hagi estat mai un revolucionari. te en el fons una mara qüeeti6 de termin,2 logia? ("Per què carregar ~ 1 diccionari de les b~ lles arts amb a<Juest terme - revoluci6 -• que sn la seva aocepcio més habitual significa un estat de pertorbaciÓ i violència, ei ja existeixen tantes parau) es apropiades per a designar l' origin~ litat? Em seria dificil de senyalar un sol fet de la història de l 'art que pugui ser qualificat de rew lucionari" ) • Al costat d'aquest Strawineld. met~dic que ¡Je 111· e6n; bul1:; Wl8! ò "::1 r é~ oc.:. he1 u:;:n !l t~ 9~ ròpil de el Strawinsld., per Picasso tabrioa una teoria general de la música sota el signe de l'ordre, ataca posiciona extremes i apel.la al bon sentit de la tradició, ens sobten algunes af~cions concretes, que cita com a il.lustracione del seu sistema. A aquest respecte s • han fet cèlebres algunes frases 1 "llellini va rebre el do melÒdic senes tenil• necessitat de reolem81'-1o 1 com si el Cel li hagués dit s et dono t(ot allÒ que faltava !i :Beethoven", o bè, "quina força va tenir aquest home Wagner), que va poder trencar una forme m:ueical essencial amb una energia tan gran que enoara avui, cinquanta ai:}Ye després de la seva mort, vivim atu!te sota el pes del Drama Musical. I és aixÒ el que diem progrés? Pot ser. A menys queèels compositors no trobin l'energia suficient per a lliurar-ee d'aquee~a her noia atu!dora, guiant-ee en l'admirable consi&na de Verdi r "Torniamo all' antico e serà un progresso". De seguida ee 'ne presenten algunes qüestiones Strawinsld., està en con~icoi6 amb ell mateix? La seva música - anterior o posterior a la Poètica Kueioal - pot conciliar-ee amb el seu pensament? La seva filosofia, sobre qui. nes baeee filosÒfiques o cientifiquee descansa? te ara particularment necessària una síntesi del contin~t de l'obra que ena ocupa. En, iniciar les sis lli9ons de poètica mnsical t Strawinsld. té un eepeci¡q interee en remarcar que no ee dirigeix a un pÚbl~c musical pròpi~nt di~ , eino ~ un ~uditori interessat per 1 1 estudi, i per això no desenrotllarà una iieeertac16 inconnexa, plena d ' anècdotes i divagacions agradables o divertides. e per alguna cosa que parla des d'urs -càtedra de Poètica, i Poètica an el seu sentit ~d11òg1c 'òvol dir quelcom semblant a "manera de fer" (poie1.n...fer) . La Poètie e ru sors antics - ens diu - n.., admetia lirismes sobre el talent nata.~ ~ sobre l ' essència de la bellesa. En parlar de Poètica lofueical, parlarà er" en 1 ' Ordre de la música , i l'auditori serà testimoni d 'unes oo~ee111ons personals però totalment objectives; "l'io seran unes confessions a la lli&- -4nera de Rousseau, i menys encara a la m.anera dels psicoanalistes, que, amb \lli ap~q"ell Peeudo..Oientifio, no fan sin6 profanar miserablement els valors autentica de l'home i de les seves facultats psicolÒgiques i creadores". En el fone es tracta de confidències doglllàtiques. La necessitat que tenim que prevalgui l'or_d re sobre el "caos" demana un dogmatiame. A continuaci6 passa a analitzar algl_ms oonoeptes generals: el de "revoluci6" (en el sentit que hem precisat abans), el de "cacofonia" ("Cacofonia~: dir mala so nori tat, mercaderia ilegal, música i.ncoordi.nada que no resisteix una or!tioa seriosa•, però, "No ee pot dir cacofQnia a una música pel sol fe1 que no fl8l::'adi"), el de "novetat" ("La revoluoi6 és una ooea, la novetat una al· tra", o bé 1 "Encara que no es presenti en una forma extranista, no sempre recone:U:e.n la novetat els seus contemporanis") i posa com a exemple - curiosa cita- el wpaust•, de Gounod. Tampqo l'snobieme no escapa a les seves invectives; "Tan degradant ~ això és el mqn de ...s snobs que presumeixe n d •una vergonyosa familiaritat ab el m6n del que es incomprensible, i que s6n feliços de trobar--se en bqna o~ no és la música el que cerquen, sin6 l'efecte agressiu, la sensaoio que ant~ bolei% els sentits". :Pinalme:at justifica i exposa el IIIS.terial a desenrotllar i la m.anera de fer-bo s "La literatura sobre la liiÍeica no ha canviat d'estil dl!· rant setanta anys, i ja que ei la música es transforma constantment, les pren¡ oions que ee li oposen no canvien, és absolutsm t necessari que ens prepars per a la rèplica". Rn la segona 1liç6 es comença, pròpiament, a entrar en matèria¡ Str&winsld. ens parla del fenomen IIIU8ical; deixa a part el problema dels origens par a no considerar sin6 el mateix fenomen, que sargeix de l•home integral, clotat pels seus recursos dels seus sentits i ariiiS.t de la seva intel.ligènoia. F:! elements sonors naturals evoquen en nosaltres la música, però perqu~ hi hagi música, és necessari l ' home que reculli aquestes promeses: un h0111.8 dotat d •uu oapaoit't molt especial, sensible a totes les veus de la naturalesa i que ee~ ti, a mes, la necessitat 4e posar sn ordre leq coses. Els elements naturals 111 constitueixen músioa 1 sino sn organi~ar--se, és a dir 1 el fenomen musical ée un fenomen d 1 espeoulaci6 i això suposa, en sl terreny de la creaoi6, una race¡ ca prèvia, una voluntat que per endavant es situ! en un pla abstracte 8111b.l 10l jacte de donar forma a una matèria concreta. La música com a espeoulaoi6 no es pot hlaginar desvinculada dels elements "so" i "temps"; per la seve relaoi6 8lllb el tsps, és un art "ohronique•, és a dir, suposa certa organitzaci6 del temps, certa "crononomia", per usar el mateix terme que Strawinski. Sobre aquestes bases, eXplica els oonosp~es de "ritma•, ~etre" i "tempo•, i recolzant- se en ells critica l'eXpressio "ri~ accelerat" • 'Més original és là m.anera de presentar el probl81118 e:~~~ific del teJII!l!• slcy: el tell!pe del "cronos" musical, per mitjà d'una teoria de Pierre Souvt influeix variablame:at segons les disposicions intimes del subleote ; 1 'espera, 1: avorriment, 1' angoixa, el plaer i el. dolor suposen cadascun un pro ces paio~ logic ssp!oial, un •tempo• p~ioular, i aquestes variacions del temps psi coli gic, no son perceptibles s~o en relació amb la sensaci6 conscient o no del temps real, del temps ontologio. El que determina el oarhoter especifio de la noció musical ~el tBIIlpB• és que aquesta noció neix i es desenrotlla independentment o simultaniament del temps psio9lÒgic. AiXÒ porta dues menes de música; una evoluciona paral.l! lament al ~ces del temps ontolÒgic i provoca un sentiment d'eufòria, de "calma dinàmioa"J 'l'altra contraria aquest procés. La música en la qual doJI!ini la voluntat d'expressió pertany a aquest segon tipus. La música lligada sl temps ontolÒgic està generalment dominada pel princi:pi de "similitud", de la mateixa manera que la que es vincula al temps psicologia procedeix per •contrast• • El contrast produeix un efecte· ilmnediatJ la sim.ilitud només ens satiefà a la llarga. La varietat, sospitosa perquè dona massa facilitats, només sen·nt 00111 a persecucl.6 de la s1militud, qual i tat amagada que s • ha de de ecobri: w Després, Strawin~ dedica algunes pàgines a elements de música i de .ortologia. lio ens trob811 en un Ooneervatori i per això no ens recordarà nocions elemental que no eà presten a l'equivoc; no és aquest el cas d'altres~ captes. Per exemple, segons el Diccionari, consonància és la f'us16 de diver&O' lll ~~~­ )Df L 001 el %111· 81'- :r .. et· ""'l ... I do• !:.t ;1 uu te> ! IIC 18 .lO~•e. .... t8't ' el • ~ - 5 ent cia, el resuJ. tat d'un trencam eld'aqueA sons en una unitat ha:rmÒIJica, 1 d.i eeonàn llen e; aiXò no està 11101 t olar. En estrany eons de io l'addic per ia ta hal'IIIOn de traneio ió que ha de resold re'e ~atge escola r , la disson~cia &s un elemen t ància perfec ta; però de la mateix a per a eatiei'a cciÓ auditiv a, en una conson que un pintor ha om~s ,res msnera que l ' ull co~~pleta en un dibuix ele rastre~ en el repòsr en ~ueet oas oo16 satiefa la tment constan no ens obliga a buscar un faotor de desordr e., de ja ós no ó, al.lusi d'un~ valor el té ncia la dissonà ia de segure tat. l a mateixa manera que la conson ancia no és una garant la tonali tat clàss~ca, i aque~t­ Avui ja no ens trobe111 en el sistema de ) es qu&.le ni suposavEIIl l' exieda s riquese ar apreci permet ens ta nova lÒgioa l'obedi ència a l'etern a llei nsable indispe men:s és no aqúi, ts tència. Arriba xer la necess itat da certs pols d'asse~r l'eix de la nostra musica i recon~i no porta mée que una satiefa oció d'atrao oi6. En aquest cae, el sietema tonal ni la noetra múeica provisi onal. ni 1 'obra dels polifo nistes del Renaixe ment aotus) ee subjec ten a ella. oert nombre de eons, seCompos ar és, per a Strawi. nskit posar en ordre a la reoeroa del cenporta ens ci exerci tal al; 'int~rv d ne relacio gons eertee uti.litz em. Kodali tat, tD!Jali tat i tre on deuen conver gir la serie de sone que que passen o passara n. L'unic que polarit at no són sin6 mitjan s provie iqnals a , i la capaci tat melòdi ca és sobrevi u a tots els canvie de règim, és la melodi un do que no ee pot desenr otllar amb estudie . iciÓ musioa l. Vivim en una ta tercera lliç6 està dadio~a a la compos eofreix fondes collllllohwnana i6 oondio a l que en nekiStrawi a record -ens època l, d'una banda, en la ten :atsioa r terren; el en ió traducc seva la tenen que oione matema tica musica l" per a rebaix ar la lDJi di)ncia a separa r l'espe rit da 1 "'al taame elemen tal i, per altra part, com que aiea a J es exigèn cies d'un ut ili tari del nostre teaps ""J)~icularmant aqu.§ el mateix esperi t està mala...t , la música d'una maroa patolo gies 1 prop888 lla que es creu pura- porta en ei les laoree descone ixemen t de la verita t i de da peoat al, origin peoat nou •un les llavore a at eepeou lativa és un fet; volunt la de i princip El lloo. dÓna que a les l~eis e que l'obr& ee revela i justifi ca. ée gracies al lliure joc de les seves funcionet joo , però ningQ no pot di.§ Tenim la lliber tat d ' adherir -nos o no a fique , lliure musica en ~1 seu pur estat, és una espeoutir ,1 fet de la seva existàn oia. ta ar-la, no pot deixar oulació lliure , i Strawi neki no veu cap ·raó per a no cultiv de tenir al d !Big da crear. segons ell, que el que Com ho farà per exterio ritzar- lo? No és cert,una certa inquiet ud ~moti­ sigui itor oompoa del ra creado i6 ~inao la illpulsa la inspira ció no es una n que ee design a general ment amb el nOJI1 d 'inepir aci61 staci6 eeoundò .ria en l' ordT.9 oondici 6 prèvia de 1 • art mueioa l , ein6 una m.an1fe ~s equilib ri i càloult només mes del tt~ps; en el domini de la compOP1o16, tot Si analitz am la eeva activi tat oreadq ra, tard naixeri l aquest a torbac ió emotiv a. espirit ual del pei~ològic i fi•esforç 1 r separa pot no nski veureJD. que Strawi. la menor difar9n oia de j e~ sense pla, mateix el sn ten presen li se tots aio, quia. Si ée cert que el múaio és un 1ntel.le otuaJ r la seva misei6 no ós la de pensar sinO la d • obrar. Prilllitiva~ent, artiste s eren només els msetre sen arts 1ele filÒso fs, alquim istes i mà g1ce, els pintor s, esculto rs i músics no eren més que artesan s . El compos itor té un deure envers la múeioa : in§ Vel)tar. t-a invenc ió suposa la 1mag1%1. oio, paro no s'ha de confon dre amb eUa: el que imag1ne m no ha de prendre obligat òriamE ilt una forma concre ta. Aquino ens ha d ' ocupar la imaginació en ei , sil!-5 la 1ma8in aoió orea~ora, és a dir, la faculta t que ens sjqda a passar del pla de la conoep oió a1 pla de la real i tzaoió . tk facultat de crear ve acompa nyada del doe d'obser vació¡ el veri tabl e creado r e dieting~ix perquè troba en les oo s e s Pioasso i Stravin eki, s egons un dibuix de Jean Oocteau -6més comunes, elements dignes de ser observats. Què el guia en l'elecciÓ? Un instint que procedeix del gust, faoul tat completament espontània, anterior a la reflexió s L'artista se l'imposa a si mate:lxt no deixa ' de cultivar-lo i acaba per imposar-lo als aJ. tres s a1rl s'estableix la tradició que resulta d'UJ:a acceptaoió conscient i deliberada. Una veritable tradició no és el testimoni d •una passat mort, és una for9a viva que anima i informa el present; un proc~ diment es reemplac¡a, una autèntica trad.tció es re8ll.prèn per a fer alguna oosa nova. Aquest sentit de la tradiòió no s 'ha de confondre amb el desig d •un c®o positor a afirmar el seu parentesc amb un mestre passat. I ja passem a resumir -amb la major brevetat possible imposada per qiiestions d f espai - el oo ntingut del cspftol. que Strawinsld. titula "Tipologia IIUaicel ".,La tipolog!ln aclareix, su:posa un trebaJ.l de selecció que requereu atiuJ les anàl.isis que ex:l..g1rà a.quest mètode ans porun cert metode disc taran al problema de l'estil, i d 'aqui anirea al conjunt d'elements formals, l'encadenament dels quals constitueix el que podria dir-se "biografia de la JllÍ aiea" . Estil. és la manera particular amb la qual un autor ordena els seus conceptes i parla la llengua de'l seu ofici, per exemple, les fisonomies musicals de Mozart i de Haydn estan visibl.eliEint emparentades, si bé aquells per als quals el llepguatge de l ' època és familiar els diferencien amb més facilitat. La indumentària que la moda iml)osa als homes de la mateixa generació obli ga a qui la porta a una gest~culaoiò particular, de la mateixa manera que l'aparell musical. de cada època marca amb el seu, segell el llenguatge, el gest ~ sical , l'actitud del compositor envers la mataria sonora. Un estil re&lta de la comb1naoió d •estils particulars. ~s mestres que sobrepassen els seus conill:! poranis projecten el. seu resplendor mes enllà del presant; les seves característiques continuaran comunes a la major part dels seus successors, i contribuiran a formar el feix de tradicions de què ea compon -la cultura. L'afortun&da continu!tat que permet el desenrotllament de la cultura apareix com una regla general que sofreix algunes excepcions, que no fan més que ccnfirmBl'-18 ('Berlioz, Wagner). I aqui Strawinslcy p6ssa revista a aJ.gunes qUe etions d •actu¡ litatz l'snobisme, el mecenatge, l'esperit burg4s, el modernisme, l'academici! me i 1 ~eterna qüestió del classicisme i del romanticisme. són observacions 8&ll des i suggerents que l'aficionat o el professional de la música farà bé de 11.1 gir detingudament, per a pensar-les, aproVar-lea, o discutir--les; són obs~ cions valuoses pel fet de venir de qui vénen, i representar el pensament e~ oul.atiu d •una figura clau, ai més no, en el terreny exclusivament 1111sioal del· nostre segle. Les dues lliçons finals estan dedicades re~~peotivament a les ewluciotl de la música russa i e. la interpretació musical. Passarem ~r alt la primers, que forma un apartat separabte de la teoria general de la música que Strawine· ld. explica aJ. llarg de la Poetioa Musical; en quant a l 1 exequoi6 JJUeical, Stt! lrl.nsld distin15eix intèrpret 1 executant. La noció d'execució implica Itestriota realitzacio d •una voluntat explicita, la d 'interpretaoió sobreentén els li· mite que estan imposats a 1 •executant. El conflicte d'aquests dos principis- execució 1 interpretació- ea troba en l'arrel de tots els errors, de tots els equivocs que s•interposen1 8¡ tre 1 'obra i 1 'auditor, i que alteren la bona transmissi6 del missatge art~e­ tic. L'executant es col.loce. davant una música escrita, on la voluntat de 1 'autor es dedueix d'un text correctament establert, però per esorupolosemen't anotada que estigui la música i per garantitzada que es trobi contra qualsewl e~u:!voc en la indicació dels temps·, matisos, lligadures i aocants, Sfflllpre conte elements secrets que escapen a la def~ioi6, perquè la dialèctica verbal és aquests eleaents deimpotent per a definir enterament la dialeotica musical: penen de 1 'experiència, de la intuloió i del talent d 1 aquell que est~ cridat a representar la música. El pecat contra 1 'esperit de 1 'obra camen9a sempre amb el pecat contra la lletra i oond\leix als errors eterns que una 11terat1ll'll de1 pitjor gust s'enginya en autoritzar; segons ella el "crescendo" porta 1'&; celeraciÓ del moviment, mentre q\le el "diminuendo" no deixa mai d'anar acoa- . panyat d'un retardant. Es w.btilitza sobrEJ el que és superflu, ee poes espeoi.L cura a obtenir la perfecció de matisos inutilsr preocupació que va acompaicyadl d'un moviment inexacte, etc. . EJs principis, tan estesos, que re~eixen en bona partt la interpreUociÓ dels castres romàntics fan d'aquests musios una mena de viotimea propi~ -7 - I , lllll tu& eis re n. pe- el- i ona a, lliS· U! i- i o- en la sonata de :Beetho ven tòries per als atemp tats a què ~ne referi a (pensem "Clar de lluna" , sense saber per què). que no es design a sinó amb el titolede rets ee dediqu en amb prefer ència certsae nt, no sense raó, els pitjor intèrp un artist a podria formar -se la seva reals romàn tics. No es veu molt clar com de batall a. putaci6 t per exemp le, prenen t Haydn com a cavall als direct ors d'orqu esira, ts natura l que aquest s r e trets s'esten guinpropos a Strawi lleld.t que la art record . de n Haurie etc. , teatre de ts als cantan ir el qui a~iri al presti giós nom dió' in-prim&ra oondic i6 que hauria de compl Es necess ària una educac no tèrpre t, ês la de ser un execut ant eenea falla. Strawi neld. s'esté n llargam ent sobreiva solament auditi va ein6 espiri tual, i nts, d'una JDSJlera wgger~nt 1 atract aquests problem es i altres de sembla s'ha dit i que no consti tueix una que al nou de l genera en x que res no afegei al. IIIWJio ca estèti seva la de àtioa part siriem .m a de la músioa s "Torne 1 strawin eld. acaba emb un eerm.6 eob;;.e el sentit tota inveet igaoiÓ en 1 ' ordre de 1 ont2 troba.r>-tlos en el proble ma etern que és ". del regne de la dissim ilitud logia, en el qual 1 'home busca oBid a tJ-avée L'obra acomp lerta ee difund eix "La un.itat d'una obra té la seva resson ància. princi pi. Alesho res queda tanseu al ent final.m a retorn i per a comun icar-ee s com un elemen t de oOJIUD16 música la x aparei ne ee' om o airl te oat el cicle. e.n tre el pròxim 1 el Ser". ------( l'RlJ(!R. t. PREGUBTA) 1 nthal Strawinski, analitzat e n catorze preguntes, per Manue l Rose ineld.. ¿Us ha fet oonfid ènoies PRIIIERA PREGUlf.!'As VÓs coneix eu molt bé St;t'aw art 1 la seva e~ luoi6? eign.i fioativ es eobre el seu a una embioi Ó essenc ial . Poo 1 ' import R. - He comprè s que Strawi naki nodriamúsica . No sent •és que un deure s reteni r que hom estimi o que detes ti la seva l'ahno ió . d'un .Úeio que c~noa per donar o- .· SEGO!fA PREGUNTA s Com us expliq ueu el oas cionar i es -1 que ee fa bres 110lt person als, fine i tot revolu i6 - i que deSl>ré s d haver eriat tot seguit defens or de 1 1 ordre 1 de la tradio de la seva carrer a, el l:adve reari declar at de Schoen berg adopta , al final aetode serial ? A més, ei ell no renega de les seves R, - Strawi neld. no d la noció del tempe . te horror del passat s no busca lent :Pinalll . oblida les ors, anteri cions declara s'allun ya sense mirar el tant anar endava nt , com explor ar nous domill ie. I que deixa enrera . sovint formul ada per explic ar TERCERA PREGUMA s Una altra hipÒte si ha estat nekis verita ble Strawi neki Strawi ' d canvis de sèrie la Les Noces) ; el filÓ esçaoioJ Conea La xka, Petrui. ( rus e period del el eeria e, .és o 111.enys oon.eci ellt Deepre iscut. sobrev hauria neld. Strawi i t esgota 'hlria canvia t par la gran varieque el seu primer geni ee li havia escapa t, hauria tat de les seves produc cions ulteri ors. , Strawi nsld. es va separa r de les seves R. - Quan perdé el contac te amb Rússia t és molt duras hom no retroba Jll81 allÒ ~ exilia ' d ió condic La fonts vives. que Strawi neld. hagi volgut reempl doncs, , normal ~s . donar d'aban hagut ha que la in8l>ir aoi6 en totes dire cçar la saba que li feia falta , i que hagi cercat cions. ciÓ un crèdit molt limita t? QUAR!! PREGUNTAt ¿Encar a que doni a la inspira Preóis a que no és el monop oli dels R, - Strawin eld. no nega pas la inspir aoi6t tat hwlana . "Airl com la gana activi vol qualse en troba la hom que i e, arttete '1 -8ve menjan~, la inspiració ve treballant". ~s necessari també comptar amb ela capricis de l'atzar. Us ve la idea d'escriure una sonatina 1, tot fent 08111! 1 la eonatin.a acaba en poema simfònic¡ com és possible enutjar-se d ' un mateix en aquestes condicions! CINQUElfA PRECiUli':rA t Strawinsld. reconeix vt>luntàriament que ell és un autodidact a, 1 que sempre ha preferit "resoldre els problemes que ee 11 presenten sense haver de reoó;-rer a precedents establerts, que •és necc:~sart primer eetudiart i retenir despres". R. - Els compositors són sempre més o menys autodidactes . Quan vaig començar a estudiar 1.a composició amb Ravel, aquest em dig~~é: "Doneu-vos preesaJ nomes ~tres. Deepree hom té fins al e vint- i - cinc anys ee pot aprendre 1 'ofici dels tota la vida per a aprendre el seu ofici i hom no 1 1 apren mail " SISENA PREGUNTA& Segons Strawinsld.., la tècnica és "tot Phome i hom se ' n pot servir-, però no adquiri.X'-la". R. -El oas d 1 Strawinsld.. és molt partioular: és el d'un geni que no és exclusi vament musical. Mozart només era músic. Strawi.n ski és un geni "adaptat" a la música. Com Berlioz i com Picasso, hauria pogut brillar admirablement en altres domin.is . SETENA PREGUNTAt Ell no oreu en 1 'harmonia, i oreu que la "l&n& rui.rmònioa, "la història de la qual ha estat brillant i breu"• està definit!vament esgotada. R. - te que ell no té 1 •orella harmÒnica. Enveja molt la facilitat h8DRÒnioa d'un Dellb~s o d'un Gounod, perquè ell no la posseeix. Hola diu mal amb molt de gust d 1 alJ.o que li ha estat negat •••• 1VUI!ElfA PRECiUli':rAt Strawinsld. concep l'obra llll.lsioal.t no com a expressió d'una sentiment , sinó com un problema que eaJ. resoldre. R. -De fet, el seu despatx sembla el d'un arquitecte. Rodejat de gomes, de rB! padors, de regles, de compassos, de tisores, de cronòmetres, de diapassons,eto. Té aquesta mania del seu mestre Rimeld.. Korsakov que, durant la seva primera ll1 çó de oomposioiÓt s'acontentà d 'ensenyar--li la manera de tallar els llapis i dt manejar les gomes i els raspadors "per fer desaparèixer eJ_e errors del primer intent". NOVENA PRECiUli':rA' Ee con-._ adeia Strawinsld.. quan declarà que 1 a música és "impotent per a expressar un sentiment o traduir una imatge" t si }'etru:ixka1 L'Ocell de foc, El Sacre, Les Noces, eto., estan plenes d 'imatges? R. - En les O»inions emeses pÚblicament per Strawinskir es percep sempre la ~ va preocupació »er dir una cosa diferent de tots els altres mortals. A més, es contradeix oontinua.ment, però si ell nega a les seves obres el ~riv11eg1 de pintoresc, th perquè aml] la composició persegueix una ambició 116s altar La de lloar Déut en Qui ell te una fe -4"ervent. Jo penso que en dedicar a Déu una de les seves simtonies, ell ha. .lregut obrar amb hUIIdlitat. DESENA PREGUNTA& Creieu amb Strawin~ que •la música està mée pròxima a les CI temàtiques que a la literatura? R. - Jo 18noro les matemàtiques i tinc un amic m.at81Làtic que ignora la música! quan ens trobe• el meu amic parla de m.at81Làtiques i jo de música, i ens sepa-rem sense haver-nos comprès. ONZEBA PREGUNTA 1 Per a S~awinsld, el principal problema que ee presenta aleé seus interprete es al d'observar els "tempi" exactes t "No • necessari interpretar la meva :aníeica, només el meu estil exigeix la interpr~ ci6". R. - Trobo que ~ no pot ser més oonf'6s. DOTZENA PREGUNT~t ¿Com dirigeix Strawineki les seves prÒpies obres? per pensar e;¡ la in~ R. - l'orce. mal811lent. Està maosa preQcupy.!_,per la tèonioe. terpretaó1 6 • Tota els compositor& son à~. Jo mateix soc el pitjor d1.reotor obres. de les meves T: R a: o o o o u l 1 ea - 9 'rRB'lZEI'lA PREGUliTA: Com. jutgeu v6s, en Strawi.nsld., la seva naturalesa de melo-- dista i de ritlllista? R• • Strawinek:i no és un melodista nascut. I més que en ritmes la seva IIIÚsica Quan jo dirigeixo alguna de leo seves 8111 sembla rica en accents, en pulsacions. obres, la meva sang circula més de pressa i m.lllor. OA'rORZEl'fA PREGUNTA: Si oblidem un instant que es tracta de Straw.1.nek:it és a dir, del més g::¡:an compositor vivent, ena troben an presència d •un oas sorprenent t El d 1 un múaic ~ue no té 1 1 orella essencial.m.ent mueiC)8.11 que té pooa o gens d 'invenci6 melÒdica , una gran i.Ddiferènoia harmÒnica, lll1& ooneideraoi6 tota platònica pel contrapunt, gustos i principis paradoxals, 1 aalgrat totes aquestes estTanyeses no deixa de ser un geni. R. - Heus aqiÚ el que és fer IIIÚeica - com tothom., però lllillor - amb do, ret mit fa, solr la, sil :BERNARD GAVO'l'r (E:rtret del Journal Jlílsical :Prançais, núm. 84 • - 4 gener del 1960.-) ----· ·= ·JOVENTUT VOL DIR -PER SORT- INTRANSIGÈNCIA Trobo escaient que aquest portantveu dels cantaires de l ' ORFEÓ QATALl ea digui JOVEidVOLA . La bella melodia del Mestre Hi.llet, que tantes ve68des ha sentit cantar a la g::¡:an formaci6 que ell fund'lva 1 dirigia té, paro, un pun1; de melangia que noiiiés correspon a breus moments de la vida iiit el.lectual 1 sentimental dels j oves. Per damunt de tot1 em sEllllblar allÒ que caracteritza la joventut és - ius d'ésser, per raons biolOgiques - la intransigència . Ble j.Q veaban d'ésser absoluts, apassionats, intransigents - àdhuc a riscos d'ésser injustos. Han de vituperar els oompromi.sos i les concessions, fidels com. s6n a lll1 ideal patr6 de perfecc16r que els diota una conducta sense giraaonses. I nnaneigents en moral, en politioar en art, en literatura i en patriotisme. AixÒ ela opeaarà sovint - prou que ho sabP'Ilt però convé que corrin aquest risc -elllb tle vells, Elll1b la gent anquilosada en la seva rutina i les velles i confortables maneres de ser i de pensar. Però d'aquesta lluita, que res no impedeix que sigui cortesa, però que tampoc no ha de renunciar a la trencadissa de aotllee tronats, n'ha de sortir aquell nou pas endaVSIIt de la consciència col. leot1va, de la pàtria, de la hUIIl8n1tat, que caracteritza el pas de les ganrao1ons i que, de fet, autoritza cada una d'aquestes generacions a sentir-se digna de les que l ' havien precedida. Deixev.-e.e que, situat ja en la categoria entre ridioula i respectable d'la avis de més de lllitja edat, evoqui la meva jovent\(t i les seves intransieenoies . Penso en la música, :»sr exemple. La primera opera que vaig veure va •saer el "Parsi tal.". Ene hauriem sentit deshonorats - parlo dels anye 1920 a 1930- ~'anar al Liceu per escoltar una Òpera 1ta11ana. Verdi, per a la me~ ~ nerao1o, era un tabricant de melodies fàcils - aquella saltironaire ~a¿f mos .:.:ll!l - i Puccini l'abolllinaoi6 de la deeolaoi6. Transigiem, només, 'l.tssoe, adoràvem Wagner i trobàvem suspecte que Mozart, en les seves Òperes, inventor jqound e'assemblée una lllica a Roeeini (sense pensar, és clar, que el dels canalons havia illl1 tat sense lll8ssa escrúpols el genial llli.ny6 de Salzburg). El aeetre Lamote de Grignon, amb la Banda Municipal i les seves transcripcions de grane partitures, ens descobria Beethoven. Pau Oasals ens taria estimar llaoh - una redeeooberta relativament recent. Mi11et 1 1 'Orfeó ens tarien pensar que, en un remot passat, hi havia hagut uns músics alemanys o f'ranoesoe - Paleatr1na1 Jannequin - que no eren pas indignes de posar-ee al costat del gran Wagner. lHem trigat encara una pila d •c:ays a descobrir Vivaldi 1 Pergolesi que , fet i !et, eren també italians , o Bellin!J no pas indigne d'entrar en una mana da olos saa:rat, al costat de Weber o de G1uck). - 'TO - Com podria oblidar, encara, 1 'enlluernam ent que ens dui.a, amb els Ballets Russos de Se~ de Diaghilew, les musiques bàrbares i triomtals de Bor~ 8 g¡n,o~·~ qg:~ga?Zn8~~~~l'af1~t~b~:tq~:1 eiP~~~ 1~8 c~tgte~ ble de Xitege" a l'escenari del Liceu, reforçaven la nostra intransigèn oa. - un allb oada vegada ~s 8lllple, però exigent -:- era la músioa veritable, no pas lee melodies eneuorades grates dls eenyors del pati de butaquee, o aquella deplorable degeneració de 1 'art popular que eren les earsueles JILBdrilenyes, amb els saus tipus ridiouls. Penso en tot aixÒt quan avui sento els exaltats defensors del jazz hg1 o de l'escola dodeoatònio a. S6n j9ves, i oreuenl justament, que allÒ que ha crescut 8.lllb ells és autèntic - 1 Túnica oosa autentica. I encara fan prou de Pi sar, al costat de Sohoenberg o de Boullez ele vells no.lll8 rejovenits per llur descoberta, de Vivaldi o de Sohütz o de Rameau. Tenen rao1 de llui.tar, i de no voler transigir - com en tenen els defensors a ultranQa de 1 'art abstracte o de la novel . la purament objectiva o del teatre de Ionesco i de Beckett. Si ele joves no fossin aixi, si no imposessin amb tota la vehemència de llur convicoi6 1 'art de llur temps - qui. el defensaria?, qui. es faria el C8mpi6 de 1 'air&jament dels ambients resclosits, de la transfol'1Dac i6 de les escoles i els e&tils? Només que els joves - és trist haver-ho de recordar - només tenen duee sortidem fer-ee vells o morir-se. La segona - massa que hi han recorregut Uran~ i governants - talla en flor le:! possil:ld.l.ita ts, anul . la les promeses i només deixa 1 'exeçle incomplet de 1 obra iniciada. Perb també priva d 1 aquella terrible obligaoi6 d'adaptar-s e a la vida de cada dia, a les realitats incòmode& i desconcerta nts que eSIIIIlssen la intransigèn cia i fan que l 1 aba:,.l.ut eed&vingui. el que només és relatiu. La petita Antigona, que vol morir abans que &.§ coltar les raon~ que dicta el seny politio de Creon, perquè no vol ni pot re•s, ella, del seu •6n de veritats absol.utes - és un sbibol entendridor , imousense el qual la 1mlaanitat es sentiria diBIIIinuidat perb nOlllés és una part de l.a vida. Envellir, vol dir aprendre a conèixer tot allÒ que hi ha de bo i de bell a tot el qqe exist~ix, trobar la part de veritat i de ra6 - de vegadee una part modestissim a, ée oert - que hi ha a oada un dels éssers h'WI)&ns que diota oada upa de les oonduotes. Trobar. , si voleu, que Verdi també és uni gran lllÍÍsio i que àdhuo Puooini o Donhetti po~en jugar, en uns limite precisos, de l'emooi6 i el dramatislllB d'una frase .ID.Blodioa. (O que Wagner i Beethoven 1 que em sembla que ara s6n bon xic .ID.Bn~eats pels Joves absoluts d'a:!!~ són dignes suocessors - una sl tra cosa, es clar, pero preois8JII8nt per wcoe&sors, que no vol pas dir continuador s - de Baoh 1 de Mozart. ) De vegades 1 quan ja mireu aquestes coses amb una llarga perepeotiva , sentiu ,la temptació de <Feure-us arribat, a una etapa superiQr, de major prensio, d'un oriteri .ID.Bs vaet i mée sers. Ue enorgulliu d'ésser oapaços CKDde comprendre - o potser millor {le jutjar, que sovint vol dir oondellllar - els nous corrents 1 les intransigen cips dels joves. Trobw hoetil i deeenfooada llu.r intransigèn cia, llur ioonoclàsti at llur lllenyepreu de les velles barbee de les so1.emnes patums. Si teniu la sort de reaccionar, és que enoara no heui crietal.litz at en la situaci6 de vella barba o de pa~ - 1 ja ée alguna coea. I pQtser arribareu a estimar l'af~ d'absolut dels joves i a descobrir quet fet i fet, llur neguit renovador és 1 'Úldoa garantia que teniu que la vida e&~eb: endavant, que el m6n té una vitalitat i que no sou pae vosaltres ele únics ni ela darrere que un dia tenieu vint anys i els exbib:!eu orgullo88.1D.81It - i, s'esqueia, agressivame nt com un privilegi i un do particular de Déu. -------- --;11: •• a e i - 11 - la Revista Musical C.Stalana 1 Trenta-tr es volUII18, ben enquadern ats, formen 1 esplèndida col.lecci6 es que d'una de les publicacio ns més il.lustre s, més generoses i més prestigios tat, a la feninBill.a han vist la llum a Catalunya it dins de la seva especiali treballs ibèrioa , El seu contin8ut , escollid:Í.e siln i d ' innegable valor, colllpren ies, critiques de divulgacib musical de tots els tanps.i de totes les procedènc conté un i bibliograf ies d ' obres i de compos:1.to re, assaigs, estudie anal!tics , i que foraplec de dades de primera mà, de jUdicis, d'opinions i de comentaria tenir que vulguin çosament han d •ésser, i són, d •una gran Vàlua per aquells per i, terra noQ-tra una noció exacta i viva de tot el moviment musical de la extensió, d'altres paisos, durant els trenta-tre s anys que la merit!ssim a publicació va tenir de vida. Tot el contingut de la Revista Musical Catalana, a més, està avalat per les firmes de J ee més el!dnente i autoritzad es personali tats musicaJ.e catalanes 1 de moltes de fora de Catalunya . Com a ~illa , l ' esmentada Revista, de l ' Obr a dels Orfeons de la no stra terra, també te dedicades no poques pàgines, a les activi tats art!etique e de les nostres Entitats orfeÒniqu es. hi Però , especialm ent i n at uralment, com a portaveu de 1 ' Orfeó Català, soha degudamen t registrad a en la seva oo~.lpcció , tota l ' actuació art1stica, plocial i cultural de la nostra InstituciO t àdhuc estudiada i comentada permanquen mes de fora de la Casa, igualment des de 1 ' any 1904 fins al 1936. No hi airl,com Millet, Llu!s és clar, els magnifica escrits i parlament s del Mestre de l'Orfeo Ca.del Mestre Prancesc Pujol, i , en fit d'altres mestres i figuresMestres Joan talà, o amb ell relacionad es o vinculade s estretame nt, com els Salvat, Vicenç MO, de Gibert , Frederic Lliurat, etcètera. més En successiu s articles, mitjançan t Déu , pensem destacar allÒ de en cada relleu, o menys conegut, que ha publi cat la Revista Musical Catalana duun dels seus volums . Seran unes notes retroepec1:J.ves del moviment musioal produirEm tants e.11. l'ant una època, en la qual sobresorti ren tants artjS;ee i ee deveniment s de veritable transcend ència en el món musical de la nostra terra. justa.Malaurada ment, la Revista :Musical Catalana es va interro~re,petit i ment el mes de juny del 1936. Per això el v olum d'aquest any és mes publicadeixà 1 'enyoramen t al cor dels qui seguien amb el major interès una dels eons ció que tant contribu! a orientar i educar els amants del sublim1 Art ~ evoluci6 1 que ti.Ulta falta ens fa en els te~s actuals , especialme nt a per musioa. la que ha experimen tat d'uns anys ença tot el que es refereix Amb aquest article inicial, hem volgut dedicar un record just i de reconeixença a l'esmentad a Revista i a tóts els il.luatres homes que hi aportaren el seu saber i el seu ael acte esperit. Com va néixer i quines eren les seves finalitat~, ena ho explicarà el qui fou Secretari de l'Orfe6 Català., senyor Ansalm Domóneoh i !'errés, en la seva Memoris correspon ent a 1 •any 1904t de la qual ho extraiem: "L& idea que feia temps cobejava l'OrfeÓ Català, aquest any ba pres la Revista Musical fOI'Ila. Al mes de gener va publicar-s e el primer número de maniteeCatalana, Butlleti mensual de 1 'OrfeÓ Català i portaveu de totes les 1 taa1 on e de l'Art musical, no sola de catalunya sinó que també de les de 1 estranger. "La publicació de dita Revista, era una veritable neceosita t. El nostre Art en sentir-ee gran, sent! també desigs d 'expansiÓ i de fer oo nàixer, que te tot son valer al e de fora C!lsa, demostrant -los d •una manera positiva amb cap alun segell especial, un Aegell ben català i que no pot confondre ' s publicant tre; i per a portar a oap tan just desig, realitzà son propÒsit,com tots ja la ja esmentada Revista que compleix perfectame nt la seva comesa, heu pogut veure. "AQuesta ~ortant publicació , té més transcendè ncia dàt que a primer cop de v1at"a sembla, puiX que no queda reclosa a Catalunya , sin6 que despré s - 12 - de beear les Illes Daurades i abraçar els noe L... es germans del Rosselló, 6lllprèn la voladft com colom mi9eatger portant escrit en aes blanques ales la nostra prÒpia IIIUsica, el que es tipic del terrer i l a n ostra veritable manera de sentir i d 1 a prec1ar les manifestacions art1etiquos , O"'J als pobles que estudien seriosammt l ' Art en totes ses diversistats; tot mostrant-los la nostra peraonali tat i fent conèixer Catalun¡a tal com és. Cal, doncs, que tots tem el que permetin els nostres mitjans per tal de conservar i mant mir a 1 'aJ. tura,que 1'1ns ara h a estat tan preada publicació, que honora la nostra Inetitucio i la nostra terra". Amb els par~afs transcrits, resten ben definits els objectius, els elevats objectius, que perseguia la dissortadament desapareguda Revteta Music~ Catalana. Com aquests es compliren, ho mostren les seves pàgines i ee el que ens proposem diVUlgar en la mesura que sigui _ 'lesible. , '11. PIGUILLEM .. =- = = El pianista al6lll8Dy Hans Richter-Haaser col.laborà darrerament, en el primer concert de la temporada d 'h:i.vern, 8IDb 1 'Orquestra Municipal de Barcelom sota la ,Jirecció del Mestre Eduard Toldrà• Si ja el nom d •aquee1¡ magn:Ífic pianista ens havia deixat un record inesborrable en una altra ocasió - recordl!lll 1 'exel.lent interpretaciÓ solista del "Segon Concert", de :Bela :Bartok, la teJDoo porada anterior -, ara hem pogut constatar, novament , les seves qualitats art:!stiques . Hans Riohter-Baaser interpretà en aquesta ocasiÓ el •Concert no 2" per a piano i orquestra, de :Bramhs . ~ que ens donà una versió perfecta i juetissima d •aquesta obra de :Bramhs , ee fer-ne, creiem, el millor elogi. Bans Richter-Haaeer ha estat considerat per la cr:!tioa europea cam un dels gran intèrprets actuals del piano , dintre la famosa l:Ínia dels Gieeeldn8t :Backhaus, Sohnabel , etc. E-1 seu nom és o o:negut a les millors sales de concerte europees i americanes, 1 ha ool.laborat amb les millore orquestres i directors europeus de la categoria de Von Karajan , :Boehm., Joohum t P'rioea1, eto. La seva tècnica musical , pari'eçta i clara, i una sensibilitat sense eetridèno iee, donen una alta categoria artistioa a les seves interpretacions. Per altra part, el seu caràcter atab11:!es1m, la seva expressió senzilla, la conversa 1nt el . l~ntr sempre~ amb trets de bon humor i de franquesa, li donen una personalitat hwcana simpàtica i agradable. Totes aquestes qualitats personals no amaguen l'arti~ ta, l' home dedicat completament a la seva vooao:ich aJ. seu art. Inicià la seva carrera IIIUSicaJ. oom a director també. Però ben aviat deixà de banda aquesta faceta, per a dedicar-ee exclusivament al piano. Ens M oon~a d'una manera meravellose s - Quan era jove tenia moltes aspiracions . Hauria volgut ser un gran di· rector, un gran cOJD:poeitor, i un gran pian:ieta. Però , en realitat, m' he quedat · noaée amb simple pianista 1. •• res més. També podriem dir quelcom. de les seves aficions de composi tor. Ell ..,. teix ens diu que , ta de de deu o dotze anys, seoriv! \Ules peces que han reetat oblidades. Unes peces per a piano i orquestra, al tres per a ohor, quartet de corda, i orquestra de càmera. 8 - Paro trobo - comenta humorísticament - que aquest Concert de :Bra8h escriure··• vaig que el tot que millor "lldos" una éa que aollbo d •interpretar - 13 Quan apunten el tema, sanpre comentat, de~e autora preferits , arronça una pridiles espatlles 1 fa un aigne d'indiferè ncia, perque realment no sent les evenlecci6 especial i concreta per una autora determina ts. Es regeix per Beethoven , etc., protualitats i exigèncie s dels programes . Avui Brahma, demàcal dir que sent una va que domina un repertori exteneieei m. Amb tot, però, gran simpatia per autors com Chopin, Schubert, Schumann. I en dir aquesta , ae eboça una trancs rialla i ee mira complaent la seva muller, que assisteixAleshonostra conversa. Ella assenteix , i contesta amb un somriure semblant. res ens diu que Schumann és el músic que ella prefereix . Tot té una explj.caci6 , encara que sigui sentiment al ••• nostra Bela Bartok - del qual t la tamporsda anterior, interpretà , a laela músala de concerte, el seu "~egon Concert"- , Strawinak i, Prokovief ft e6n sics moderns que li plauen més. Els seua recitals, per altra part, ofereixen clàssiuna gran varietat, que d6na com a rewl tat un programa mixt, amb obres ens fa notar, un esques i modernes. Aquesta gran amplitud requereix , tal comha treballat Slllb moltudi constant de mol tes obres. Darrerrune nt, per exemple, ta cura totes 1 es Sonates de Beethoven , de les quals donà un reci tel, en set concerte, al pÚblic de Londres. En preguntar -li si en el panorama actual de la música alemanya, ee di.ll, tingeix alguna caracteri stica especial, ens respon; de - Efectivam ent, sobretot una profitosa experi9nc ia amb noves fonts En genstons, noves tonalitat s, unes al tres formes de composici6 orquestra l.bases foi'm§ ral es nota un allunyB~~J.ent de la música clàssica, però amb sÒlides piano, extives. Aqu!lste joves músi~s i innovador s donen poca importànc ia alavantatja nooJ ama nostàlgica ment. Pero creu sincereme nt que aquesta tendència tablement el ~P dels dodecafÒn ics. esde- L'anomena da música dodecafÒn ica és un eillrole ~tent. No t& cap . Bomée venidor falaguer . Schoenber g i Webern no visqueren la musica veritable efectuaren uns assaigs, uns intents de renovao~Ó - discutibl es si, però també regenerado rs -• però oblidaren el sentit global de la música. Han Richter-H aaeer és un apassiona t del seu art. Viu i sent la música, de concerte 1 oo~a la seva vooaci6. Quan pot desciUleer del compacte programa recitals, treu la seva màquina de 16 -mm. i s'enfila per les lllllDtanyee. També ée una manera de sentir-ee artista ••-. !'lLOS I ~ e món fflUSICRL una Actualmen t ee realitza al Teatre de la Moneda, de Brueeel.l es, at una orintensa reforma artistica . En el terreny orquestra l, s'ha reorganitz tituquestra de 68 músics fixos, al front de la qual figurarà coa a director un profeslar André Vandernoo t. Per als espectacle s de ballet s'ha fet venirL'bpera sor del Teatre Bolchoi i un mestre de ballet del Sadler's Wells. representd'An arà- • vers donarà representa cions de Wagner i de Beethoven ; la de Gant co-producc ions primeres els "Diàlegs de Carmelite s" • de !'rancis Pouleno . Com a oaetell blava"• Barba de nacionals, s'anuncien "Edip Rei", de Strawinsk ir i "El en "Hisse una emb de,Bela Bartok. També està en cartell el "Nabuco", de Verdi, S09ne" estil cécil B. de Miller i una obra totalment belga "Les quatre fils d' Aylaon", amb música de Legley. de música ClaUdio AbbSlio ha dirigit a l' Angellicum de L11l.à un programa Palla, i obres de Hane contemporà nia' el "Concert de clavicèmb al", de Manuel de dirigit han concerts de Werner Henze, Hindemith i Martinu. En la mateixa tanda tamb& l'Orquestr a de l' esnentat teatre Manuel Rosenthal i Hans Swaroweky . -14, A Mónaco ha estat insti tuit un COMI.lrS de Composició Musical, que ee cada any a partir d 1 aques~ti coneta,é. do tres prellde: un de musica dt oa.era (500,000 francs? 1 un de musica e i:mi'onioa (1.000,000 de france) i un ff a una partitura lirioa ~ 3.ooo,ooo de franc e). v~cara Ha mort a Zürich l'insigne paniàta Edwin Fieoher. Era fam6e per lea ves interpretacions de Bach, Beethoven i Brahms, i D!Olt conegut també ccm a~ rector d •orquestra. Des de feia alguns anys hayia abandonat la direoci6 del · "0ercle '1lach" 1 de Munic, i de l'Orquestra de Musica de càmera de Berlin, per dedicar-se exclusivament a la seva activitat de solista. A 1 'església de Saint Severin, la més anti.ga de Paris, s'ha preeen~: el conjunt voc81. i instrumental de Paul !>reder, amb un' concert de música rel!. gioea contemporània. HB estat especialmen celebrada l'execució de la "Yie~ per al dia de la pau"• d'André Jolivet, interpret~a amb col.laboraci6 de la soprano Maria Teresa Uebliqui. L'esmentada Missa ee un~ de les obres prefen pel seu autor, i fou escrita durant els dies terribles del 1940; s'executa . rament a causa de les conside1•ables d1fioul tats d 1 a:finaoi.S i de ritme. L.1 0rquestra SilllfÒnica de la,Ràdio de Iugoeslàvia ha realitzat una tournée per Itàlia, sota la direccio de Stjepsn Sulek. Ra:faèl. Kubelik ha inclÒs en els seus programes, al p-ont de 1 1 0rque SilllfÒnioa d • Israel , a més d 1 obres de Mahler (en oommemoracio del seu oentellt' ri), les "Cinc peces per a orquestra", de Sohoenberg. Paul Hindemith ha d1rigit als Concerts Lamourea.a, de Paris, a mée ·· la "Glan :fuga", de Beethoven, dues obres seves: Uns fragments de la "Vi.da Maria", sobre textos de Raim r Maria Rilke ,i la recent "S1m:fon1a de Pitt&burgh'! COfflfnTRRIS... El disc que en~ ocupa, evidentment incomplet ei volem donar un valor d • antologia -no per la IXIBDC8 tors, certament inevitable, sin6 d' est1lsoanv11 positius atractius per diversos hh•"h··~•:A~• tre altres, per la interpretació, per la pel :fet de mostrar vagament qt,tre tendències, cionades d •una manera més o menys d1recta per 1 na11tat dels compositors que les firmen. En l!'rank Mart1nt amb una oorreooi6 absoluta, una I a· 1 ~ ~~A de fqrma i contrapunt fol.t de dubte i una mena v 'oieio harmÒnica que 11 dÓna una certa hibr1d • parlem en sentit pejoratiu- ; Hindemith, amb la rEcte~ietica :independència en el maneig de assolida amb una austeritat de mitjane elogiable; Berkeley, amb ur~ humor grie, d'una agilitat ben construida en els temps ràpids i un una aiea decadent en els lent~, i Samuel Barber, amb el llenguatge emaanllevat, propi d'una nau1o sense tradició en el terreny de la e6n exemples de les fa~ilitats naturals, avantatges 1 problemes d •un compositor suis, alemany, anglès o na,rd-alll9riaa LA M A excepciÓ de la Passaca1lle de Frank Mart1n, que data de 1952, de 1 ., - 15les obres de la present selecci6 daten del periode que va de 1927 a 1939. En 1952, Martin havla abandonat deliberad8111ent el dodeoaton18llle' aoadèmio 1 sense per à:U:ò haver esQ&p!ltèen certs detalls de la seve influència, OOlll tEmpoo no Mvia deixat les 1nnu noies formals 1 oontrapunti.stiques tradicionals . les ~otes les obres citades, m&nys la Serenata de Berkeley 1 acusen també la influencia vivificadora de Baoh. Les més reeix:1.des s6n les de Jlartin 1. HiDdelllith, la menys valuosa en tots conceptes la de Barber. ~8 e! ~1 ~er A més de l'interès intrinseo d~ les oamposioions, musical o representa tiu, hem de remarcar la 1nterpretaoi6 acabada i una gravaoi6 brillant :1 sense- tara. Ll.' )(. lisi rel!· 388 la ••••a=as:s ta El Crist de nou crucificat, de Nikos Kazantzaki "Kazanttulld. uneix continuament la ima1 ge radiosa, deixada pels avantpassats, amb f bres d •avui, soviñ patètiques, però sempre :n. lUilinades pel somriure de l'Hèl.lade immortal". Airl ha definit un orltio la més profunda origl.nali tat de 1 'autor d 1 "El Crist de nou pruciticat•. Kazantzald. ha estat una de les :aà:d.Jies figures de les lletres gregues actuals, que ha aportat una veu més singular i def1ni.da a la literatura mundial contemporània. Kazantzald. (1885-1957), que havia estat proposat, poo abans de morir, p1 r al Premi Nobel, no ha e tat ~e conegut - i encara amb retard pel pÚblic universal, a causa de la pooà difusi6 de la llengua original, el greo modern. Kazantz~i és, intlubtablem.ent,, el geni greo del noeF'e segle. La seva gran obra literaris compren tots els generes: assaigs filosofies - sob~ \~t uns ~ics i originals comentaris de Nietsche i Bergeon -, poesies, t~ gedies, epopeies - citem una voluminosa "Odissea• de 33,000 versos que comença on acaba la d'Homer-, traduccions (la "Divina Comèdia•, el "Pauet•, l'"AixÍ parlava Zaratrustra•, entre altres). Si aquesta vasta producci6 ja 11 confrei:l: un prestigi i un reconeixement absolut, la glòria li ba estat atorgada principalment per les seves novel.les: •La serp i el lliri". •Animes rompudes•, "ta darrera temptaoi6•, "Llibertat o mort•, "Pau i bé•. "Toda-Bara•, "El jardi de les roques" , "Alexis Zorba", i sobretot pel magnific testimoni que constitueix "El Crist de nou oruc1f1oat". Kazantzald. no és solament un novel .lista, sin6 un grand16s poeta èpioo-tràgic que, a través de les seves pàgines rtbrants d ' emoci6 i pa teti81118, arriba al més :íntim de l'home modern. Els seus personatges, def1ni.ts, hl.lll8ns, inp.uiets, s6n el reflex d •una conec!. ència popular limitada concretament a la Grecia dels nostres d.ies, però d'una transcendència universal. Kazantzaki no ha deslligat el sEU coneixement profund d'un passat esplendor6s del BEU amor per l'ànima d'una Grècia retuda i sofrent . Preocupat de sempre pel problema 112 oial, les eevee obres revelen aquesta problemàtica sincera i palpitant . (RecordeDI la seva aotuaci6 com a funcionari del )(1ni.etari de QÜestions Socials, pr,sident del Consell Superior del Partit Socialista Greo i ministre del seu pa¿a, càrrecs que abandonarà davant d'una politica contrària Sl seu pensament per dedicar-se plen8Dient a la literatura). El seu contaQte directe amb inna.brables problemes socials féu que moltes de les seves 11ni.es fon8111entals tran,A llulasin en les seves novel.les. Els tipus, els personatges- grotesooe,èpios, però hum.anissims fins a 1 • extre~són carn de la reBli tat diària, oentra;e en ela paisatges imlaortals de la Grècia. Aquesta és, potser, la qualitat DIBII transcendent de l'obra novel.liatióa de Kazantzald.a ~a oreaoi6 d'uns oaraoteria tics personatges humans moguts per una atàrtca influencia. "El Crist de nou oricificat" és la oulm1naci6 d'aquest retrat social del poble- greo.1 on lea eternes ver1tate de ~ ·Evangeli s6n recordades 01'118118nt - 16a l'home dels nostres dies. Segons algtlllS critiost aques-ta seria la :ad.llor novel.la dei nostre segle . De !et, aquest relat ée el testimoni. viu de la Vida d •avui, pero quer amb lea degudes triU}apoaicione, podria ref'leoru¡ral popular de molt e sectors del nostre món apassiom t. A1 llarg d •atir 'l' questes pàgines el drama és grandi6st de ressonàncies èpiques, però de delio~ . des descripcions i agradables escenes. . f:1:! La història que ens descriu Kazantzald es desenrotllat en la seva linia argu:msntal.r en un paral..leliame evangèlic sadollat de contrastos i matieoa d •un u.rl.ame, a vegades, aublh. El probleaa és evident 1 el contras-t entre el oriatianiame rutinari i inconscient de cada dia amb l'autèntic sentit crist1A de l'Evangeli. L'odit l'eatúldd aburgesament 1 e1 t ale oristiani.BIII.Bt el sentit social de la justioia, el zel de 1 1 obra de Déu, a6n termes i conceptes que s'entrellacen i juguen al llarg de la trBliiB. Per alt~ part, aquesta és ben de!ini.dat la lluita constant entre el bé i el ~' protagonitzada en uns pel'sonatgea excel.lentlaent caracteritzats. L1 aoc16 és situada a Licoirisí, un p.. tit poblet grec, encara sota la do:adnaci6 turca, on lea passions inés diverses porten a un fatal desenllaç. Kazantzald - ~ :partit d'una teta vulgars i eluentala, però que, a _meaura que corren les p~ea, esdevenen de gran tranaoend~ oia. A Licovris! existeix el costum de representar periÒdicament el drama de la Passi6 de Or1st 1 i els veins als quàls s'encomanen ela papers de Jesús 1 dels prinpipals apòstols, s 1 ident1!1quen de tal. manera Slllb la veritable ess~n­ i aburg.. cia evange1.ioa, que representen un greu perill pel cristianisme fals aat que viuen els .altres habitants del poble. Aqy.eat antagoni.ame s 1agrmja fllli 1 'arribada a Lioovris! d •una cOllllmitat grega fllllèlioa, fu81t1va dels turos. t.a vida pacifica es òonverteix en una lluita ferotge, fina que el desenlla9 tñgio retorna la fingida pau diària ala mals cristians, de f~! rés del t aseaaainat ~ pastor ManÒlios, el Orist de Lioovris!. Els caràcters e6n definits 1 reals dilrtre el ~oo d'aques-t constant IIDtagoniame; :ManÒlioa, en el paper del Criat, a 1 encara oontra ela faleoa geruna i ofereix la seva vida pela deavalS\lts. in pope Gr1gor1s, fals, :¡redio&dor d •un Crist segons les seves conveniències, en cqutraat amb el pope Photist aio Ladaa 8lllb el auav!ssilt l'esparracat defensor dels famolenc!}. L'avarioi~e ats del Sarakina. Tot aquell Yannakoa. El.s habitants a6 Licovriai amb ela re un constant al.leget conglomerat d •antitesis fa que aquesta novel.la s . oon-tra un fals i oomode cristianisme. Aquesta novei .la inspirà el fia "Aquell que ha de morir" 1 que prob.,. blement no arribarà als nostres cinemes, E;rò que és d •una ressonància munes una novel..la èpica, geo 1a1l dial. Nikos Kazantzaki oreà en aquestes, p d'agradable lectura i de gran t~acendenc a. Aquestes qualitats fan que sR\d ~ llibre vital i impQrtant1ssim en el panorama con-temporani de la novel. I1st1oa. "El Criat de nou oruÒifioa~" ha estat editat a la prestigiosa col.ltoc16 "El Oiub dels Novel.listes" (DUlll. XIt :Saroelona 1959), en~ adlll1rablt versió catalana de Joan Sales. La traduoc16 conserva tot el caràc-tar de l'ori• ginal grec i al lll8teix temps 1!1 1 escau a l.a nos-tra varla d'una manera preoiea 1 justa, respectant les concessions 1 vul~tata d un llenguatge oorrent ~ popular. Kalgrat els ;1noonvanients que això reporta a la integritat literària de l'obrat ho creieà un encert. ------- - 17 "LA GATA SOBRE EL tL CINE'MA 'rEJ.AlX) DE ZDIO" - "EL :BAlLE".- Dues obres tea1;rals - de Tennessee ll'llliams la pri mera, d'Edgar Neville la segona - han estat port&: des al cinema. 1:s amb tota la intenoi6 que hem va¡ gut enfrontar-les, per fer-ne un br~ comentari comparatiu. J En gèneral t la or!tioa posa el orit lll. cel quan es tracta d' estudiar unes obres que anticipada ment saben que provenen del teatre, i hi troben aleshores molts defeo.tes escènics que no han sabu't veure en al tres produccions que, es orites directament per aJ. oinama, han re~ltat d •un efecte teatral ev~dent. ( I que consti que el teatre ens agi"§ da 1101tissim) • "LA GA'fA ••• ", és teatre del O!)ll9Jlçament aJ. :final. Perb cal reconeher que, tot i que ho sabem, ho oblidem fàoillilent . La càmara jlJ8&. un pçer iapor-tant, però la interpretaci6 la supera llargament. :Burl Ibes - per exemple, que ena ha recordat en moltes escenes el ~io Oharles LaU8}lton - ens atreu amb el seu trebaJ.l intel.ligent, depurat, exacte ••• El tema 1Irteressa també1 aaJ.~at haver-ne de fer serioses advertències que no al. :ran apte per a tots els publica ••• Una obra teatral que s'escapa de les bambolines. "EL :BAlLE" , és teatre. • • i res úa. Edgar Nevil;_l.e és, sv:l,.dentment, un h0Jl8 de teatre a el seu fil.Jl ens ho confi.l'ma. ! els intin"prt~ts són actors teaU'als de la alllor escola. Per a arrodonir aquesta 1Dlpressi6 no :ral ten en el fUla els consabuts "latiguillos teatraJ.s" de finaJ.s ~ •acte ••• que a la pel.licula es tradueixen en fluldite. Esperem veure sortir -transsaut la pantaJ.laela ~otore i 1 1 autor a saludar el pÚblio. Una obra cinematogràfica (?) que., no s'escapa de les b8111bolines. Mentre el cinema espanyol segueixi vivint d'aquesta renta teatral-~ no parlem de la oupletera 1 històrica - no anirem gaire lluny en aquest te2; reny de l'art cinematogràfic. "LLURDES Y SUS MILAGROS".- Aquest fil..Jn va ésser estrenat l'any passat, durant els dies de Setmana Senta. Després fou retirat- de lea pantalles, no sabem per què t El que si sabem és q11e es prepara novamell'l; »er a sorgp- de les distribu!dores, aprofitant els dies sants que s'apropen. Be per aixo, dono s, que oreiam necessari inf'o:n:nar els nostres amics del contia gut 1 dal aissatge que aquest film exoel.lent ens ofereix. Georges Rouquier, realitzador del fllmt havia fet ja una sèrie de docuuntal.st molt interessants. Tenia - té encara - varitable obsess16 pel cina-..testiiiOni. Els preparatius del primer Centenari del miracle de Lourdes inePiraren les jerarquies eolesillstiques a reaJ.itmar un fllDl que ensenyés sl m6n aquestes quraoions que, encara avui dia, hi ha qui creu que s6n un "oamelo" prcp~istio o una euggesti6 desconeguda••• El bisbe de Tarbes-Lourdes no dubtà-gens d • en carregEU' a Rou!l.uier la realitzaoi.6 del :film, t!llint plena oonsoUnoia de la indiferència ~eiigiosa -potser atea- del real1tmador. ¿Ho oregu6 •per aquesta causat més connnient? • •• . El qas és que Rouquier ,s lliur~ aJ. film, en :rw un reportatge intere,1 ~~~~· nerv16s, amb el qual captà tot el complex àón de Lourdes. L'aspecte tes- t...,pial d' aquest film té dues parts¡ Una, pel reaJ.itzador1 que portava la a.va o&.mara a Lourdes amb honradesa info:nuativa, dejuna, :eerò, de fe i oreduli~~· •• 1 en èort! conven9ut. L'altra part, per tot sl mon, a través d'aquestn -.tges, que 1 'havien 81110cionat a ell primerament. Dooument de Lourdes, veritable, minuoi6s, no mancat de per!oia artisti ca 1 Oineistioa, de l¡ellesa fotogràfica, encara que sacrifiqui aquesta dlflTe:r& per 1' enquadr.!UUnt mes efioa9, mantenint, en conjunt, un interès poo co~. Cinema catòlic, en una paraula1 reali tmat per un 1ndiferent 1 • • Oinqa de teatilloni, q~e ha estat sempre una de les carao'teristiquee del c1ne11&t a4ll 18 o llleJJ7S falsejada per la literautra d'uns gW.one o l'escapieme d'algunes produccions que miren vers la taquilla amb me.ssa insistència • • • Cinema de teatilo ni per conseguir el qual, &s necessari molta saviesa per part de la direcc16 I la óAmara it · gairebé sempre, requereix també tenir ~or. Georges Rouquier era 1 I home per a fer aquest filJat és el real i tBador, a l.'espill del qual haurien de mirar molts d 'aquesta que wlen fer cinell& però que no gpeen - no volen? - mirar-se ni lleugerament en aquesta imatge reflao~ ra de qualitats. JOAB CAPDEVILA I NOGUÉS =••==••a• . . El dia 17 de gener passat s•eacügué el cen-tetlarid.el -naixement del gran dramaturg i contieta rust Ant on Pavlovi tx Txèhof. La ressonància d'aquesta data serà unàn1mameut collllll8lllorada a tots els pa~sos del món,.. La um:sco di:fon 1 propaga 11 obra d ' Anton Txèhoi', una de les geniaJ.s ::tigqres no solament de les lletres russes, ein6 tamb& de la literatura universal.. Ni que sigW. modestament, nosaltres també ens associem a aquest universal homenatge. ,1 Anton Pavlavitx Txèhoi' neequé "e117 de gana· mar d 'Azof, al del 1860 a Taganrog, vora 1 sud de RWslña, i mor! ala 44 anys. Amb tot, i malgrat una vida tan efimera, la seva obra fou suficient per col.looar-lo enm lea grans fi~e de la literatura universal. La producció teatral de Txèhoft ~ue és la que més ens interessa de remarcar en aquestes ratlles, &e 8'Q11181lent llllportant i característica, Les seves primeres peces en un acte obtingueren Ulli gran pOpularitat a 1' escena russa, que e' enriqui coneiderablement- amb la seva aportació. L 1 obra de Txèhof reanimà 1' esmorteit teatre rus, que començava a ~ viure sota 1 'impuls de Dantxeoo i Stanislavski, i que fina aleshores era un teatre tradicionalment melodramàtic, ple de peroonatgee gesticulant e i deol.&matorie. Txèllof intentà de teatralitzar menys l'escena i re:fleotir-hi la vida del ptlble_, fent recaure el dramatisme de l'obra en el caràcter dels pereonatgte més que en la mateixa trama. Ho aconseguÍ plenament, sobretot en la seva gra!} creació "La Gavina" (1~95), el primer drama en que establi un estil perspnali~ eim. de realisme peioologio. Lea seves aJ. tres obres teatrals - "L • oncle Vanis"• "Les tres germanes", "L'hort dels cirerers", entre les princ ipale - segueixen aquesta tendència social de "donar vida" ala seua personatges. L'escriptor )(àx:ún Gorld, que ala dies de Ialta fou el seu gran 811110 1 Bd&irador, escrivia al seu ool.lege Andreiefr "Apreneu de Txèhof la oonoenn-a. oi6 d'idees i l'economia d'expressió, però que Dèu us guardi d'imitar el seu llenguatge, car éa inimitable, i si al copieu, e~ eotrireu les oonaeqaèno1eel &a com una bellesa freda que no es lliura a nin8U". ta smb tota la r86 que rJ ta dit de Txèhof que era el geni de la brevetat. I si lea seves obres són impol'tantissimssr les seves idees sobre ·la literat-ura i l'ofici d'escriptor no bO són menys. S6n paraules sevesz""Creo que l'escriptor parratiu no hauria d'in-tea tar eer el jutge dels seus personatges i dels seus diàlegs, sinó tan sols un testimoni j,mparoiel. L'artista ha de jutjar únicament allÒ que comprèn, i el eeu paper és observar, escollir , endevinar i combinar, El seu ofici oonaietei% en exposar i no en resoldre un problema" . En el fons no hi ha més que un problema de llibertat interior. Li divisa de Txèho:t' fou la mateixa vida, :La vida de la realitat diària, però no t81 com &e 1 sin6 tal. com hauria d'ésser. Per això els seue parsonetgte dramàtics no fan me e qua viure la rea.11.t-at quotidiana, Les seves idees sob~ la literatura dramàtica c¡ueden sintetitBadee tm aquestes breus línies& "Al •J oena.rl , eaJ. que tot eigW. tan oOIIpÏex i simple a la vegada 00111 la vida mateill ••• En una obra de teatre e ' ha de mostrar la gent en ela seus mov.\.menta, sopant , parlant de la temperat-ura o jugant s oartea, no per un propoait \\&11118- - 19 rat de 1 •autor, ein6 perquè realment ta vid~ s'ha de mostrar a 1 ' escenari han d'ésser artificials sinó de carn revelar la vida mateixa en obres que Dlée que per la seva trama. tal com es realment i el e pereona.tg9e no i os". Txèhof no va pretendre res més que fossin dramàtiques pels seus personatges Els drames de Txèhof' es caracteritzen principalment pel seu estil, per la seva forma peculiar de tractar el s per!!) natges. En ells tot és vida senzilla aparentment , però sadollada d ' un fons de dramatisme humà, que no és fàcil d'entreveure per l'espectador superficial·. A través d 'ells 1. de la seva realitat quotidiana. Txèhof ens mostra el cami de l'esperança . Els ideals d'aquest genial dramaturg rus no foren altres, en sintesi , que la dignitat humana, la integri tat (l.e 1 'artista, i la ver:itat mateixa, Amb això pot quedar explicada la transcendènóia de la seva obra. JORDI MART:! RCTIVITRTS 1 S" .,fe- l I aixÒ és 1}1 que succeeiX en la vidR diària. u l.l Assemblee Gene re! Ordiniuie Dissapte dia 30 de gener, es, celebrà a la sala d'assaigs l ' Assemblea General Ordinària, que es desenrotlla segons 1 ' ordre que segueix: Lectura i aprovació de J4aota de la junta anterior, pel Sr. Osvald Cardona, secretari II; memòria de les activitats de l'Orteó Català,durant el passat any, pel Sr. Miquel Saperas, secretari I; lectura i aprovacio dels estats de comptes i pressupost, pel Sr . Joan A. Grau Cuadrada, tresorer; memòria de la Biblioteca , pel Sr. Josep Ml Ruiz , bibliotecari II; lectura del treball - assaigs i concerts-- realitzat per t'OrfeÓ Catalb durant l'any 1959, pel Mestre Lluís Ml Millet; elecció dels carracs reglamentarip de la Junta Directiva: precs i pr~ guntes. Remarquem la memòria del Sr. Miquel Saperas, que ens recordà la vida de 1 'OrfeÓ Català durant el passat any. Dedicà la part central a esboçar la figura del Mestre Francesc Pujol, unit tan estretament a la nostra Entitat . El Sr. Josep Vilardaga, Vice-President , proposà l'elecció dels càrrecs regl~ent~is de la Junta Directiva per al bienni. 1960-1961. Gairebé tots eren reelegits; el Sr. Joan Anton Marah~ll, però , ens deixava, les seves activitats el seu trebell no li permetien de e ontinuar com. a Bibliotecari I de l'Orfeó Català. Amb tot, eq¡ ir:!. tualment es queda, entre nosaltre~ a punt, d'sJ udar-nos a~mpre en tot Ql que necessitem. Per aixo no li diem adeu, perque ee queda a oaaa, a l'Orfeó Catalk, i podem comptar-lo com un dels nostres. Per ooupar,el deu lloo ha estat proposat el Sr. Ramon Pujol i Alsina, al qual donem la mes cordial benvinguda. Els càrrecs renovats per al b~enni 1960-1961, doncs , foren els sigüentss President •.•••.••••••••••••• P9lix Millet i Marietany Secretari ••••••••••••••••• Miquel Saperae i Auvi Tresorer .•••••••••••••••••• • Joan A. Grau Cuadrada Bibliotecari I ••••••••••••• Ram6n Pujol i Alsina Vocal ! .......•••• • ...••...• Pere Sensat 1 Maristany Vocal III ····••••••••• •• ·•• Preder1o Roda i Ventura Precs i preguntes fou l'Últil:a punt de l'Assemblea General. Ee !eren tota mena de proposicions i euggerències, que la Junta Directiva acolli per tel d'estudiar-les i tenir-les en compte. El President de l ' OrfeÓ Oat~u, Sr. P9lix Millet, ologué l'acte amb unes breus paraules, agraint l'assitenoia dels presente a l'Assemblea i eloeoant la continuitat i fecunditat de l'Obr de :'Or' 1Ó Oatelà. -20 - RLS QURTRE VEnTS NOTICIAftl la seva ànima a Déu el Sr, El dia 29 del passat mes de gener, lliuràManuel Rocamo ra i Lluisa Ba."' Rooano ra i Flore ;¡achs, pare dels oant siresd'aque pàgine s els adrece stes s De ent. ctivam ~respe soprano i I nadas, tenor sigui. Cel Al . condol sentit més el nostre . Llu~s , ha estat nomeMt El mestre Joan Tomàs, subdir ector de 1 ' 9rfe6 Català ana de Musica Sagrad at que formen dotu unànim ement. vocal de la Comiss i6 Dioces Lluis Mil Mill et. El ¡¡estre !omelllbre s, entre els quals fiFa també el Mestre re del 1959. JOVENIVOU, n desemb el ssat traspa Padro, Mossèn màe eubsti tueix ment. sincera ben ta felici el , nom de tots :==== = confer ència a1 l' "Agrupao11 El dia 14 de gener, Emili Vendre ll donh unas popula rs i 1 excurei oniD "Les cançon Excurs ionista Catalu nya", sota el tema es musica ls. Mere squé l 'e; La seva disser taci6 fou il.luet rada amb bells exempl tusiaam .e de tothom i fou molt aplaud it. compan y c1neista Hem vist amb gr8Jl satisfa cci6 el nou èxit del nostre Capd evila i Nogués , sn els recent s premi. i col.lab orador de JOVENI\OLAt Joanpel.lic ula titW.ad a "Barce lona marine ra•, "Ciuta t de Barcel ona". Amb la seva reserv at a aficion ats. Ja snter icr· quedh finali sta del premi de cinema tografi aocasi6 de recon9 1xer la sensibi li\r tingut haviem , palesa menl' i d •una manera Malgra t que aque st darrt: film.e. seus els en posseix que ntal docume i art stica del pranir no per aixÒ dor guanya quedà no ament pròxim veure esperem - que P'ranoi sco de tass a Jusn escriu Com . digne ment· sobrada fos en no que creiem gueren complid ament les exd "l!evis ta" (nil 408 ), "els membre s del Jurat recone passad es grande ses i fecundes~ lencie s estètiq ues d'aque st relat gue evoca ••• en una empres a tan ambiciosa~, tituds i que possee ix escene s esplèn dides que el Munici pi ha d ' adquir ir pel replet a d ' inquie tuds: Aques~a és una cinta Fti icitem ben cordial ment l'iuai• ic". art-íst i ie histor s seu indubt able intere nous i asseny alats èxits. çuts, conven ben , augurem li i Joan Capdev ila ir la senyor a Elvira Mullorl El dia primer d •aques t mes, deixà d •existmalalt ia, sofert a amb Creixe ll ~a.c.s . )r despré s d'una llarga 1 , penosa havia format part de la Junh reeign acio. Filla del senyor Josep Mullor que a Ernest ina Creixe ll de Mullort ;. Direct iva de l'Orfe6 Català , i de la senyor Choral , també havia compar tit Secci6 nostra la a ué pertang durant tants anys nostra Institu oi6 per espai la de re cantai de vida a l ta, jovene des de molt tant féu vincul ar els seus que iasme l'entus i amor gran el amb temps, molt . miliar s amb l'obra i els postul ats de l'Orfe ó Català que parali tzà els seuJI La greu ir com h em dit abans , l larga d olençaal tes virtut s 1 fins que les seves -.ovime nts, posare n a prova el seu tremp i au . eterna p seva la en repòs el el Senyor li atorgà Mullor i Creixe llr Tot pregan t per l ' ànima de la senyor a Elvira el nostre condol mée sinoet• iars, t'anil ts restan 1 fills espòs, seu als rBIIl - 21 al DeDe la Revista "DISCO:P nlA"· de Madrid. Num. 42-4-3, correspO nent que serà sembre del 1959, ens és plaent de copiar la següent nota, que creiem :i 'interès per a tots f "CONCIERTO DE HAVIDAD. lt tu f~ lD oil Sll' '•: de Naviqadi "El Desembre congelat ; Cançó de Nadal; La Túnica; Romanes el gris polli; Jesus eeBruc 1 galzeran ; El rústec villance t; En mi8 del bou 1 a, de "El Kessias" . tà escoltan t; Entre nora; O magnum m;rsterium ; Al.lelui A Betlem can"Laetabu ndus; Avui la neu 1 gebre; Nit serena de Nadal; f\un, fumi San tan tunoi :pum, tem lea glÒries; Les dotz~ van tocantJ Tun que la Mare. Josep; Campanet es de Nadal; Jesuset; El Noi de Orfeò Català (L. M! . Killet) 2 discos 30 cm. 33 1/3 rev. p/m. COLUMBI!, COL. 32033/4. sinoe"Hallar de nuevo al OrfeÓ Oatelà, al que siempre hemos admirada ón - una de las ramente, ea para nosotros un feliz encuentr o. La notable agrupaoi entero en au especial idadm.Bs destacad as y completa s de Espaiie- y del mundo Millet, en su supo oolooaree desde au f'undació n por el famoso maeetro Luis y pr:l..mer director pueeto aobresel iente. Y Luis Mt. MUlet, hijo del fundadorhabiB. ooupado . Ahora, ente del ooro, ha subido al OrfeÓn al lU&ar que anteriorm ico , vuelve el Orfeó cuando deepués de prolonga da ausenoia del terrenc diecolÓgle diero n, ten amos fama Catal à a efectuar ~abaciones de las obras que mayor componen tes son dignes sula gran satisfaoc ion de comproba r que los aotuales mo lugar . y, oeeores de aquellos que supieron elevar al grupo a su primerisi fum , f\un , ". hoy como ayer , ·sue interpre taoiones de "El Noi de la Mare"s t de"Pumt Navidadt se aolQ. "tea dotze van tocant" y otras famosas cancione s oatalana un inapreci able rage:lo para ca en el terrenc de lo insupera ble y represen tan os de Catal ui'la colos aficionad es en las prqximas fiestas. Tanto los aficionad de recibir con verdader a satisfao mo los del resto de Espaffa y del mundo , han interrwn pida y ción eetas grabacio nes que oontinúa n una linea ' •.JII).poralmente o coro. Discos que contiene n muestran al mundo la aalidad de nuestro espléndidde Cat&l ui'la, lleven con el las s en eu mayor parts populare s canciQne s navidefía , donde poy alegria para todos. En un buen registro un mensaje de fraternid~ ias excesiva s en ciertos p§ aremos quizàs seffalar, uni()amen te, algunas reoonanc del grupo que nos trf~en • sajee, pero cuya oalidad media ee perfeotam ente digna Y que nos llega en discos de exoelent e oalidad sonora y cuidada fabri caaion.J. c.• - 22 - Núria Cardona, sopreno I - ·Què t ' agrada més de l ' Orfeó? -L'ambient entre els cant91Fes . - Què és el que més el desagrada? - Les otomanes del vestÍbul ; les trobo molt i.noòmodes. - Si tu haguessis de triar el model per al vestit de lea noies de l'Orfeó, c~ v oldries que fos? - Escolliria un vestit que s'adaptés a tothom i sobretot que vestie molt,que fos elegantissim. - Què et sembla JOVEittVOLA? - M: agrada. són unes pàgines de caire intern, de 1 'Orfeó, que les trobo BÇJ dables . - Hi ha alguna cosa que no et plagui? sL Desitjari.a que s I organitzessin 61• curaions, visites a museus ••• Abans se'n preparaven i feien moltes. Remon Sans, tenor 11 - Què us agrada·més de l'OrfeÓ? Haver participat a l'audició del "Requiem" t de Mozart, i de la "Passió segons Sant Mateu", de Bach, és cosa que difioilment oblidaré. Al marge d ' aquest m'ha resulambient musical definit:! tat magnÍfi~ desc9brir -trobar- dins la vida de 1 ' Orfeo una segona llar. - Qu~ us desagrada més? - El fet que no puguem celebrar un cinquantenari cada any. -Què us semblen les "Sis cançons", de Hindanith, darrerament interpretades pel nostre Ohor? - Tots els grans composi tors han arribat a mi primer pel nom que per l'obra. Creo que les "Sis cançons" , de Hindemith, justifiquen la grandesa de què gaudeix el mestre germànic. - Quines són les vostres af:lcions al marge de l'OrfeÓ? - MÚ.sica , teatre i cinematogr:ú'ia. Des de la "PassiÓ", de Bactl, que sadollà completament la meva ansietat musical, el cine "cine" cQ:tetitueix avui la meva primera aficio. - 23- Quina seooi6 de JOVDÍvOL.I ue agrada més? - Llegeixo el "Ifotioiari" amb molta sim.patia. El trobo molt agra4able, perquè en ell se'ns d6na noticiat prinoipa.l.ment, dels eedevenim.en(s que afecten la vida dels cantaires. Joan Anton Maragall, fins avui membre de la Junta Drrediva r e - Ol~ l i agrada més de 1 10rte6? -l'agrada per 1;ants aspectes, que ée 4i!io11 de precisar. Creo que 1 'Ori'e6 ée un d,el9 exponents màximS de la ~ nifeetaoio mueioal en el nostre pa!S. A mh, !§e un dels poos vincles que romanen actius entre el moment de la Renaixença i l' aotualitat. - Qu.è l i desagrada més? - El que em desagrada més és una cosa extrinseoa, que li ve de foral que lliguem tant · JIOOS socis a proporoi6 dels que hauriem de ser. - 01in és el millor homenatge que 1 'Or- feó pot fer a Mar8é';ell, el seu pare? -Cantar¡ "El Oant de la Senyera"¡ aquest 6a l'homenatge mée constant. Tembé m'açada que ara s'estreni el "Cant eopiritual"t musicat per X.Monteal- vatge. - Alguns records personals 1 eignitioa.Uua del seu pare? - Bla records que jo tinc del meu pare no ee poden dir amb quajre parlllles. Ue puc oferir una seeei~, en la qual •s'bOçaria els recorde III.BS importants 1 úa s~ifioatius. Vosaltres tllliu 1 a paraula. ·En l'aspecte artístic 1 decoratiu, eelllenaria alguna ooea al nostre Palau? -In 1 'aepeote art:Íetio, no. En 1' aepeo. u funcional sempre hi ha coses que ee POden millorar. - 2~- XX Sessió Cultural Després de ~a ~fica conferència sobre l'Escolania de Montserrat, que oonstitui la XIX Sessió Cultural i que deixà un grat reoord entre tb"ts els ass1.§ tents, ens plau d • anunciar-vos que la pròxima sessió oferirà una oa.raoteristioa especial, En primer lloo vol(lriem donaz-li un caràcter d'homenatge al gran drSllli turg rus , Anton Pavl.ovitx Txèhoft amb motiu del Centenari del seu naix8lll8nt. Aquest caràcter d'homenatge areiem que s'escau completament al oaire "Cultural" d ' aquestes sessions. Per altra part, la interpretació de les breus peces del pro~ama, que anirà a càrrec de 1 1 .Agrupsc:i6 Drm.àtioa de :Barcelona, confereix una qualitat artietica, digna de remaroar. La Sessió destinada al!J socis de 1 'Orfeó Català, 1 e' ·,en siva aquesta ve nra: als soci s del Cerols .Artistio de Sant Lluo i adherite d 1 'Agrupació iàtioa de :Barcelona; tindrà lloo el diumenge 21 de febrer a les 10 1 15 de la nit. Els components de 1 'Agrupació Dramàtica presentaran les tres peces en un acte de Txèhof s ~a Uli PRCMETATGE s' jt Dl 81 • 81 f¡ t, d a h b ELS ESTRALLS DEL T ABAO L ' ÓS Esperem l a vostra assistència a aquesta Sessió que posseeix un caràcter tan sign:if:!..oat1. u 1 artistio , Des d'aquestes pàgines, agraïm també a 1 ' ADll la seva ool .laboraoió a les nostres sessions, que voldriem veure cada dia més oo licorregudes pele cantaires i socis del nostre Orfeó. "!'ent ús de la fa~ litat que, amb tant d'encert ofereix als orfeonistes, la Seooi6 "Cartes a JOVENíVOLA" • per tal d'exposar-hi les nostres idees o 8U8"' gerències, em per:llleto adreçBI'-vos la segiient lletra per si o reieu oportú public~ll& •. Llegint el PÒrtic de la circular ND. 46t que fou tramesa el mes de novembre darrer als socis de la nostra estimada Institució, va imvressionar-mat especialment, l'estorç <JUs es demana a tots els components de 110rfeó Català (i que orso que no mancarà ) , per tal d 'a:ugsnentar el nombre dels socis protectors 1 enfortir les finances, a fi i efecte que 1 'obre del nostre Orfeó tingui una sol! desa econòmica que permeti la seva~xpaneió de cara al m6n. I deias ~e tot aiTeU i molt eovints d'An~aterra, de ?rança, d'Al.em.snya, del Brae:l.lt de Nord~ Amèrica, per referir-nos unicament a peticions dels darrere anys, se' ns de!DBlla la nostra visita, ja en festivals internacionals, ja, simplement, per a donar diverses audicions. Però, malgrat l'esforç dels qui ens reclamen, er coet és tan crescut q'àe es fa difioil ( 250 cantaires) el. desplQ9ament, Només amb un ajut de les nostres finances, i avui aquestes no ens ho permeten, seria possible conte.§ tar afirmativament les peticions rebudes". La lectura de lea anteriors paraules m'ha suuerit una iJea que pot ser descabellada, - però que l'amor que sento V9rs el nostre OrfeÓ m'obliga a exposar-la als oompaeys cantaires, confiant que serà ben acollida. :ge la eegii-.::1t. Com diu la circular, les despeses pels dssplaçEIIIEil1B de la nostra massa ohoral e§n elevadisaimee. Doncs bét entre tota els ohorietes podriem farmar un fons oomu i recollir cada mes un donatiu f':1.x per cantaire, d •un import que enttt 1 ~ -25la, pn~ per tota tots podriem determin ar, és a dirt una .mena de quota voluntàr A1rl em igual• a pagar mensualm ent o per setmanes ai a alguns els anés millor. ésser respecta ble i trobartem al final de 1' any amb un!} quantita t, que podria ent de 1 •Orte6 ,un seria com un ajut per tal de fer mes possible algun desplaçam compte, haurlem apo!: granet de sorra que nosaltre s mateixos , sense dons.r-no e-en tat per a facilita r 1 'expandim ent de 1 'obra del nostre Orfe6. cantaire D'ésser acceptad a aquesta ~erència, que no crec que a cap per tots nosaltre s, s'hi oposi, no hi ha dubte ~e també t6ra una satiefaoc 1Ó el bon nom i 1 'art de la ja que , a més de don~ a coneixer a d'al tres paisostots desitgam, gaudiria• d'un nostra Entitat, que es la final i tat principa l que ta.'ll.b.§ és cultura. esplai i a la vegada vieitarle m noves terres , que he sentit comentar vegadee e Si faig aquesta propoeio i.6, és perquè mol te er i el nostre ei tal Orfe6 i tal altre fa excursio ns artistiqu es a l'estrang istes, que les seçre es queda a casa . I 10ambé he sentit pele mateixos comentar en bona part, pels propis O!: aortidee d'aquell s Orfeons s6n sufragàd es, alla.e~ m.ée tant amb els teonistss , a la vegada que es conforme n amb un pla quemodest, anys enrera, quan ens b'aneports com amb ela hospsdat gea. I també recordo a.és modesta. cosa que desplaçavem a algun lloc, era airl mateix d'una manera awi ba canviat per complet, i d'ac! el gran augment de les deepeeee . dirà que els taape Potser algun COJIII!BDY• en llegir aquests argument a,els temps actuals \aaen ban canviat, i tindrà raó; però puc contesta r-li que bé han canviat moltes coses 1 els costums, en tots els aspectes . la major bona ~ I res més, sin6 que he exposat la meva suggerèn cia amb d'ajudar a ter lunta1o i pel goig, que creo que tota els cantaire s aentir!em , Orfeó Català arreu possible, d'una manera o altra, els èxits del nostre estimat . M.. Sinceram ent vostre, "OOliTES TES DE PERE A LES PREGUNTES DE JOU' a 1 'Orfe6 Català DO h1 \) La :Bibliote ca es converte ix en un gua.rdarr oba perquèhomes de la SecciÓ Cheha ~ :no o addient on deixar les peces d'abric els tenen ja m!.a que s adequade no salsa fi tal a r.r tar d'habili s'han i ral, deetinac1 6 bàsica diteren • a la ~iblioteoa, 2) Algunes revistes no es ~oben a la Sala de Revistes , sin6 la civilita t perquè alguna dels lectors que freqüent en la primera no tenen de pregar BU!ioient per a respecta r-les. Donat aquea~ oas, doncs, s'hauria perquè determin aia U62 que no ee traieaai n d'all! on es troben; aée anoara, in.nostres plare d'elles no és prude:.:~ que v881n a parar a les mans dale tants. tant de retard. 3) !fo 4e veritat que "Paris-M atch" s'hagi de llsg1r sempre amb Quan això auoceeix , suposem que hi ha una ra6 poderosa que ho ex:ixeig. musicals que 4) El cantaire Joan és pregat de donar el nom d 'aque~Jtes revistes tant l'interes sen per a proposar -ne la subscrip ció . n al' cantaire s. 5) ::'lo ee donen classes de català, perque pràcticam ent no interesse tenen oonaoièn 6) Als ooncerts , els cantaire s que ea bellugue n tant, és que no'Orfe6 Catllà. cia del que repreeeh ta formar part de la Secci6 Choral de 1 11 perquè algunes de or¡ !fo s'han desterra t tina ara els antiestè tics echarpes ", Esperem que amb la les nostres cantaire s s6n aficionad es al oarneeto ltee. t. nova indumen tària femenina , aquest mal gust quedarà per sanpre desterra s per a 8) ~er.ia entès que h1 ha el projecte d 1 encarreg ar unes cadires adequade Ull de lea noies cantaire s, a la noetra Sala d •asaa18e. (mesura per altra part '3) !lo s'inte11ta la prohibic i6 de ~ durant els assaigs oonreglamen tària) i no hi ha puntuali tat i dieoi.pli na, sobretot en els de 26 junt, pe~què, al,nostrQ entendre, el mestre . t& massa paciència . Però, en aquest mon tot te un limit. I n a tO) Alguns cantaires no s'interess en per JOVENIVOLA i molts no assisteixe de~ les,eevee sessions oulturale t perqu~ no en tenen cap •necessit at nitenen 'altres d i a mes que alguns d 'ells prefereixe n altres espectacl es, son els diumenges a la nit. Cantaire Pere" "'1, .'j-... •.,. de• d ·~stu po "lh! a.1xar de pertànyer a la Seooió Ohoral, adre90i . tots. A1x1 meteu : · 'g{ñes1 un !erren~ · adéu de comiat als l§eetree i cantaires els oama1:. agraeixo ben s1n011r8ment i dono les mes expressiv es gràcies a tots sares que varen cantar el dia de les meves noces. De tot oor,oonsid e1'8U-48ent. pre al costat de 1 'Orfeó - dintre les meves possibili tats -. Afectuosam Maria Verdaguer " ,·~ J.:!.•!· ORfEOnS Df CRTRLUnYR L'obra de l'OrfeÓ Català me1 no s'atura. En la seva constant vida de IJUperat!ió vibra sempre un esperit que arriba al oor de tots aquells que saben ésser fidels ~ seu apostolat . De les seves files de cantaires n'han sortit f18ures destaoad:!s silus .. en el m6n musical . . Molts són els nome que podríem enumerar en aquest 00119ntl)rl , però, 111! volem fer patent el cas del nostre cantaire Josep López i Esparbe, un dels-" fidels i constants orfeoniste s de casa. OrAquest amic i notable cantaire va entrar a formar pert del nostre cantar• feó 1 'any 1905. Quan era un noi ee veu que ja sentia la necessitaat de unir-s!..!~b portà el I aquesta força que dÓna l' encie de les nostres cançons la seva veu, a la colla de' noist que ahir com avui, són l'esperanç a del d~ de la nostra Massa Choral. ftmdador El noi es va fer home i sempre constant en l'obra del nostre prou d •ésser Lluie Millet va ingreear a la corda de baritoDB. No en va tenirsinó ee n que un OIU)taire anònim en les files de la nostra gloriosa entitat, abnegat l'havien de fer music per arribar on la seva voluntat i el seu estudi I aquesta wdurr a coDYertir -se en un excel.len t solista de l'Orfeó Català. aab1• luntat no havia d • aturar-se en caral Havia d 'anar més lluny la s eva noble ciÓI A !er-se un director i mestre de diferents Orfeons de Barcelona i de !on", del Cel'tre caI avui té, sota la seva direcció, l ' "Schola OrfeÒnica 1 , deli tòlic de Sans; l ' "OrfeÓ Pàtria", de Molins de Rei; 1 "Schola Cantoru:a" Llrleos de Gràcia i el ohor d'homes "L ' Artesana" del Poble Nou • .Amb tot i aquesta capacitat de treball, encera troba hores per se~ ee com un exoel• a les files de !'•Orfeó Català com un cantaire mtfe, i distingirlent soli~a sempre que el nostre Mestre Lluis Ml MUlet el crida per a la W" terpretao io dels grane Oratoris dels músics m.és fBIIloeos dal m6n. De la labor que coa a solista ha fet López i Eeparbé en les eeve!J~~ destacade s actuacion s, no cal que nosaltres en parle•. Ja ho ha f et la OTJ. elogiant sempre la seva labor exquisida . lli - 27 El que VOfem ~· és parlar de la seva Última actuació ocm a director de l'"Sohola Orfeonica", de Sane. El diumenge dia 17 de gener, a les 5 1 45 de la tarda. en a1. Centre Cat?>11o da Sane, va celebrar un extraordinari oonoert d9 "nadaJ.ee". Col.laborà en aquest oonoert la nostra cantaire i solista Laura Búfler;, que amb la seva .exquisidesa, interpretà una part de cançons s :Bach, populars franceses, Toldrà, J. L§ motte de Grignon i Lambert' L' "Sob.ola Cantorum• va interpretar cançons populars de la Provenza i d 'Ale~a; i altres dels mestres: Pèrez :Hoya, Pérez Sim6, Du.ett, Cumellae i l!ib6, Victòria, Sala, Nicolau, Lluie Ml Millet, Tomàs i acabà la seva actuació ub l'immens ".AJ..leluia", de Haendel. JOVENÍVOLA felicita de tot cor el nostre cantaire Josep LÓpez i Eeparbé ili desitja molts a.nye de vida i èxits perquè segnei:xit sense desdir mai• la aeva obra per 1 'analtiment de la nostra cançó. O~eó de Sans L'Orfeó de Sane, amb aquesta inquietud que tant honora Mestres i Directius, organitza concerte i vetllades eeleotes, sense desd1r 1 perqu~ els seus aoois i simpatitzants no perdin ma1 el. contacte amb la cançó i amb tot el. que ée oultura. El dia 8 de gener, va clausurar lea :Festes de Nadal. aab la T8l uosa col. laboraoió del nostre estimat Secretari, senyor Miquel Saperas. Miquel !lo oal dir que sen prosa tan que ·olllplanà la Saperae, exquisit poeta, versà sobre el taaas "Aires de Nadal". amb la seva poesia aelllpre pura 1 prqfUnd&lllent sentida, i amb la norida com perfecta, va fer la delicia d'un pÚblic entusiasta sala "Pérez Koya" de 1 'entitat gennana. L'Orf&6 de Sane, finalitzà la selecta vetllada interpretant en honor del nostre poeta i amio 1 un escollit ramell de cançons de Nadal. Cantaires i mestre Ssla foren molt aplaudits. O~eó Vigatà Tots els orfeons de la yerra organitzen grans activitats, no solament perròdomr fe de vida, sinó tambe per interessar els BEI\18 socis i simpatitzants. un dels que ee mouen més a favor de la bona música, és aquest orfeó VigaW~ del qual rebem ben sovint progr811lee de les seves activitats llUII:ioals i cu1tu- ~r ral11. lD. dia 20 de gener, al Teatre de 1 'OrfeÓ Vigatà, va or gm i tzar un concert a oàrreo de la violinista SUsanna Lautenbachert amb llartin Galling com a pianista i acompanyant. Interpretaren& Sonata en re major op. 3 nR 1. de OorelliJ Partita en mi lllljor per a violi sol, de J .s. :BaohJ Sonata en la major, X 526, de Mozart; Suite op, 14- per a piano, de :Bartok i Sonata op. 47 {a Xreutzer), de :Beethoven. ~ Al mateix Teatre, el diumenge dia 24 1 tingué lloo una audició de vante Espirituals Negres. I el. diu¡nenge dia 31 de gener ya celebrar un concert ertr&ordineri el propi Orfe6 V1gatà 1 amb la ool.laboraoi6 da la Cobla Lluisos ~ ~&radell. Inter¡retaren, sota la batuta del. seu mestre Subirache, obres de uia Millet, Lu1ly, Morera, SUbirachet Pujol, Alió 1 Pérez )loya. Orfeó Ulldeconenc 1'a poques setmanes que el. nostre 81D.io Sirerole i jo visitàrem aquest lldlllirable Orfeó d 'Ullde cona. I hi trobàrem tanta vibració patriòtica i tan d'SA tua1asme envers l'obra del nostre Orfe6 Català, que jo vaig oferir-me a endreçar ala seua cantaires i al consell Directiu, un re oi t al de oançons comentades • - 28 també per mi, sota el lema: "La Canç6 Catalana, l a Cançó Clàssica i la seva interpretaci Ó" . I el dia 13 de febrer, el mestre Lluis Molins 1 jo, acompanya ts t també orteòpel noetre "Oncle" Sirerole, Vàrem donar aquesta vetllada de fraternita Ni.colau, Mlllet 1 ni.ca. Interpretà rem obres dels mestres Coucy t Ali.Ó, Wekerlin, ViApel . les l'destres, Schubert , Schumann, Morera, Sala, Roma, Torrens, Toldrà 1 ves. interFinalment 1 'Orfeó Ulldecone nc que dirigeix el Jnestre V. Auba, vade pretar en honor nostre "El can~ de la Senyera", de MUlet; "Ave Maria", Serracant 1 Tresch, "Cançó de Nadal"• de Perez Moya, "El rossinyol "• de Mas i gran 9x1 t per "La Sardana de les monges", de Morera. La vetllada esdevingu é un a tots i 1 ' entusiasm a del pÚblic fou 1ndeecr1.:¡:¡ tible. . No cal dir coJn, en nOlll de 1 'OrfeÓ Catalh, representa~ per la modesta , presencia de Sirerols i la meva, vam agr-air aquesta distincio que ens feren. de 1'01'Des d'aqueste s p~.ines volem. complir l ' •moàrrec que tots els cantairl!ls feÓ Ulldeoone nc ens feren 1 donar una abraçada ban cordial a tots els o ante.iree i ~~estres de 1 'OrfeÓ Català, quan tornéssim a casa. , Sr Gallariza ,, Acabat el concert, i en la intimitat, el fresident 90m a prelid. a la cons tanci• lliurà unes medalles, amb el retrat d'Anselm Clave, Galià i Royo, Eduard Febre, i Garric dels vells cantaires senyors: Baptista Joaquim Bel i Agasa, Manuel Duatls i Alfara i Josep Nadal i Raga. Aquests cantaires tot s tenen més de setanta anys i sempre han forcat part de l'OrfeÓ Ulldecone nc. Heus ac! un b on exemple per a tots els joves. Per molt anyal I finalment , per agrair la meva l abor orfeÒnica Em lliuraren un pergaú '•· en el qual J per unan1m1tat del Consall Dire ctiu, an nomenaven Soci d'Honor d quest Orfeo. Moltes gràoiesf DiiLI VENDRELL BIBL I OTfC ~ Lli.bres catal:ogat s darrerame nt 1 Bernat 'Metge. QÜESTIONS NATURALS, vol. III t par L.A. Sèneca. -Fundació EPIGRAMES, vol IVt per M. v. Marcial. -Fundació Bernat Metge . LA MÜSIOA CATALANA CON.rEKPORÀNIA, per Manuel Valls.- Bibliotec a Selecta. NOTllS S<!lRE LA BIBLIOTECA DE L ' ORl"EÓ CATAL).. - La Bibliotec a de 1 'Orte6 CataÜ ee està i.ne tal.lada en dues sales de la planta baixa del Palau , en les quals troben la bibliotec a musical i la general , on predomine n principalm ent les Obres literàrie e. Actualmen t consta d •uns 10.000 volumns; fine avui n ' han estat cataloEl oatàleg pOt' gats 8.500 1 5.000 dels quals formen el fons de la part musical. gent' seeix 2) . 5t!8 fitxes i ee desl1iga prin~palment en dues parts: El catàleg metàries, que s ral d •autore i obree anòniJD.e., , 1 el oatàleg sistemàtic de Biblioteq 01'11.1'"'·• ues "' la Classifica ció Decimal da Brueeel.l es, adoptada per les i dóna especialm ent un major detall a la ¡art muBi.oal. S'ha ini.ciat i un altrej• catàleg de titola d'obreu; a més, hi ha un oatà:!eg de revistes _: oartes autÒgrafe s, en el qual se'n troben, entre altres , de Catarins Albe Granados, .Anto..Alcove r, )(i.quel Blai, Pasqual Boada, Manuel de Pallat Enric pu· Francesc Mari.a Maroet, Abat de Montserra t, Lluis Killet, Llu! s Ml! l'dlllet, jol , Pelip Pedrell , Antoni Rubi6 i Lluch ••• Els msnus orits es troben registrats en una llista especial i for.me~ 11, sagrada - ~i!~sl~_..ed la r eeerva. S6n ~irebé tot~¡~ ells de música XVI -• esoTite sobre pergami amb tipus gòtios.-po rma t~• P~· XV una purt ee~lèe 4f - 29 - ò1 1- ll la reserva una ool.leooi6 de part i turee autògratee' "Goyeeoae", de Granados¡ •Ibèria"• d'Albènizl "L'anigrant"t de Vives; "Als catalans"• de CanteloubeJ "S.Q. nata en m1 mtural"t de Vinoent d'IndyJ "Can96 de go18 eenee alegria"t de P'ranoeeo Pujol ••• La Biblioteca posseeix també una important ool.leooi6 de go18e . l'in e ara n ' hi ha 2.130 de registrats. Els llibres estan ool.looate en els prestatges segons la Claesifioaoi6 DeoiJDal • i dintre d'aquesta seg}leixen un ordre 1:o pogràfio - de lloo -, que OOll,ll ta a la fitxa principal del oatàl eg general d 'autors i obres anònimes. L'any 1946 començà a funcionar el servei de préstec per a tots els soois de l'Orte6 Català, e1 b6 anteriorment ~Jempre es facilitava 1' estudi dels volums a tots els qui ho sol.liohtav:Eil. S'e~tén a totes les obres de divulgac16 general i a algunes de les ~msioaleJ gairebe la totalitat d 1 aquestes darreres eet~ exclosa de préstec i nan.ée pot ser consultada a la Biblioteca. El préstec realitzat des de la data inicial fine avui ha estat de 2. 800 llibres. 33 revistes i a 7 diaris . El Actualment la Biblioteca està subscrita a promig de consultes durant l'any és de 3.290. Remarquem finalment que la impartànoia de la Bil:¡liot eoa de 1 '0rte6 etal~ resideix en el seu fons musical -l'arxiu, a part -• en al qual ee troben obres de veritable relleu, que han estat consultades en diferents ocasions per destacades personalitats musicals. = =~ - -- s: z = Ús correcte de · pronoms febles El fet que fonèticament no h1 hagi cap diferència entre al pronom sim~ és motiu que sovint siguin oon:rosoe en esoriure'le it naturalment , tan errOiirè"e emprar el primer pel. segon, com al revés el segon .pel ple l i i el compost · P~r. ~. També habitualment s6n pronunciats sistemàticament l! els grups ~' ll..ll· No és molt dif!oil saber quan cal usar l'una forma o 1 • altra. Intent~em ~onar-ne una idea, encara que només sigui elemental, ja que e1 nostre proposit es dervetllar l'interès sobre qüestione de la nostra llengua 1 estimular-ne estudie mes profunds. U te el datiu singular, masculí i 'femen!, i s811Lpre sianifica ~ o a ella "Crida el Joan i digues-n que vingui". "Vindrà. la Maria ~ i ;¡:J. don8.I!Em la nova." Cal tenir en OOJ!IPte que amb dos ,pronoms es substitueixen d'una propoeioi6. ~ elements En aquest grup! ~ (EL) es refereix a un substan-tiu pscuJ.! i el prona. . & equival a ;us "En Llu!e demana ~a el bol!4af 1 no li.!.& vull deixar. " (HI vol dir a ell, Roeer em reclama el llibre i ja~ vaig tornar." vol dir a ella) --na - 30IU matEJiX sr\lP és usat quan IL. (EL) ee refereix també a un Sllbstant1u maeoulit però ara HI no equival a l!lt ein6 que indica algun lloos "T'he dit que posessis~ al porr6 i no :L..!.HI has posat." (HI--vol dir al porr6) "Diu que té un senyal a la cara, però no l!.!lil. veig." (~ol dir a la cara) La combinació ~' doncs, només ée correcta en els dos ossos que bea dits Quan&!. si8Jl1fiea un substantiu maaculi i .HI equival a a; o quan k!. tlll• bé significa Ull substantiu mascul:f., però Bl indiCa algun lloo. Ls parla vaJ.enciana no f a la tranafo:mació de B.I per g, i en els ples anteriors, diriens (el bol:ígrar a en Llu!s) "No LI'L vull deixar." &:U!I- {el llibre a la Roser) "Ja LI'L vaig tornar.• a.Jli En aquest grup LA ee refereiX a un substantiu ~' i HI equival a lil o bé indica algun lloo, igual que en els caeoe~J wnóna la llibreta a l'Ernest." -Ja~ donaré. "Porta la inyitaci6 a la Núria." "La Carina no va al. -Ja ~-he portada. Pa1au, almenys no "Posa la t:artitura al faristol. En el parlar valencià, dirien: ~veig mai." -Posa-.I.A-HI." "Ja~ donaré". "No ~veig". Ja aabam que U.. "l'O 1 dP" ~ o ~· El pron0111. !i.Q és anomenat neutr i sign1fi6a ~ o .!!U2J. "Digues això (o allÒ) a 1 'Enric. ~ Per què no l!l...JiQ dius?" Exemples de l'Ús d'aquests dos pronomes "P'ea un dibuix a 1 •àlbum de la Joana: Fes-I.I.::.Hl un dibuix bonic" (LI vol dir a la Joana. HI, a l'àlbum) "~t deaa-li'el vestit a 1'8.I'JIL8ri. LI HI desaràs al vestit". (LI vol dir al noi. HI, a l'armari) Creiem que estudiats una mica detingudament els exemples que deixED ex· posats, poden servir d'orientació ala qui desitgin emprar al més correot~nt possible ela referits pronoms i llurs combinacions. p. - 31 - • .:-¡;;; qu9 •Què li darem al noi de la mare ••• " 4 t ' enfiles a la éidira? Perquè ja estic cansat que el mestre ens digui que ens abaixem ••• 1 El Mestre Millet vist pe r J. Renart La reproducci6 que presentem avui és, potser, un dels dibui..Xos mée eloqüents i precisos de Renart que ens recorda el Mestre !Ullet. Tota 1 •evocaci6 tl'aquella figura noble, ideal, que tranelJuetx una vigorositat de caràcter única, ens és transmesa per la ac ert adA caracteri tzaci6 de Renart. Només caldria recordar, per establir un punt de referència, que aquest eeboç, ens situa en un moment històric del nostre Orfe61 de grw¡ sentit cristià. ih~. El Mestre Millet, i amb ell, tot 1'0rfe6 Català, volgué dedicar un con- cert Ble infante asilats de Sant Joan de Déu, que servis, al mateix temps, per despeses del Sanatori Maritim de Calafell, d'aquella institució. social - e11d dÓna un bell exemple dal seu autèntic i veritable apostolat 1 eminentment cristià. En aquest concert, l'emocionat Mestre lillet, rebé també una batuta de mans d 'un d'aquella infants asilats, com una sbbòlioa op-ena en reconeixença del seu art. {En el número proper reproduirem :quest simpatic moment, captat igualment per la fina sensibilitat de Joaquim . ..enart.) subvenir ~es El Keetre - p. 'apbstol Aquest Concert, donat a 1 'Asil de Sant Joan de Déu, el 6 de maig del 1926, era constituït per un programa popular integrat per obres 1 precedides d'"El C&J}t de la Sei}Yera", de Millet, i al tres de Sanoho Marraoo , Samper1 eumelles Ribó, Romeu, Pérez Moya, Nicolau1 Vives i Palestrina. L'Orfe6 Catala i el Mestre obtingueren, ens diu la crònica de l'enyorada Revista Musical cataana • un assenyalat i afalagador triomf. ieu "L'Orfe6 Català, amb el bon propòsit de portar consol als pobrets nens ~e Sant Joan de Déu, i amb el bon fi de recollir almoines per 1 •acabament del anatori Maritim de Calafell, oferi a n'aquells infantons un ooncert popular qu e tingué efecte en l ' ampli pati d'aquell oasal el diumente , 6 de maig ( 1928 ) a 1a tarda".