Editorial: Fermesa d'esperit Isaac Albèniz, Josep Jordi Llongueres L'hereu mill, arxiu vivent de cançons populars catalanes, per Joan Tomàs i Parés La Revista Musical Catalana, any 1905, per Mateu Piguillem Records de la capella de Sant Felip Neri, per Miquel Valls Món musical Comentaris Els llibres, per Antoni Sàbat El cinema, per Joan Capdevila i Nogués El teatre, per Jordi Martí Activitats Als quatre vents. Noticiari Opinions Orfeons de Catalunya, per M. Secció filològica per Piguillem Biblioteca El mestre Millet vist per J. Renart
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
JUNY· JULIOL 1960 JOVfníVO LR Juny- Juliol 1960 Editat a MULTICOP -Barcelona Dipòsit Legal B- 14508 - 1959 EDITORIAL En llegir aquestes ratlles, finalitzarà per moments tot l ' engranatge de les activitats que anomenem "cure" . Durant el període de les vacances , tot pren un altre caire: darrers assaigs, fi de oure, excursió ~ distanciament del contacte habitual entre la majoria dels cantaires. No es més que un simple i normal accident de la nostre vida, des del punt de __vista del tl'! ball de conjunt, com a membres de 1'0rfe6. En èpoques semblants, a vegades una mica nostll.lgiques, es parla sovint de "separaci6". Aquesta paraula pot donar lloc a confusionismes. La distància física o geogràfica no ens ha d'allunyar . Cal continuar en una uni6 , ara mée necessària que mai. Ja ee pot comprendre que no parlem de possibles reencontres, contactes esporàdics, o reunions utòpiques. Ens referim a la unitat col . lectiva, com a membres d'un tot, que no poden separar-se o contradir-se ee~ee originar un perjudici moral. Cal, no ho obl! déssim, una sòlida posiciÓ!. unes idèntiques i bà!1iques idees, un cr-i!.:teri or1eJ! tador, al marge de tot conrueionieme . En resum: un mateix esperit, com sempre. Aleshores p~drem parlar de o~munitat de família , de germanor cristiana, d'ide~• comuns. Ara, tampoc, no podríem oblidar una de les tasques essencials que ens hem proposat aquest any, i que d6na ja els seus bons resultats: la campanya prò-socis . Els desplaçaments, el contacte amb altres ambiente, o la ma• teixa amistat i familiaritat, s6n propicis per a fer una autèntica labor de proselitisme. AixÍ demostrarem el nostre amor vers 1' obra, que no pot defallir sin6 que ha de vigoritzar-ee, perquè els temps ho exigeixen: l ' obra de 1'0rfe6 Català, segons l ' ideal del mestre Millet. Cada cantaire hauria de proposar-se d'aportar nous i valuosos membres a la nostra gran família. En el fon~ ei ho pensem bé, ens convencerem que és un deure, una obligació. No ens resta des d'aquestes pàgines, sin6 desitjar a tots unes~­ nes vacances, per tal de reemprendre , amb més fermesa i vigor, el nou cure, que s ' iniciarà a finals de setembre . - 3 - Isaac Albéniz és un músic d'extraordinària personalit at ; el músic 1 l'home. Dotat d' una ànima aventurera, sensible i apassionada, passa per aquea ta vida com un vent huracanat, amb la seva humanitat plena de simpatia, dei= xant un camí sembrat de petges perdurables i donant un exemple de genialitat · fecunda. Com un modern Guzman de Alfarache de la nostra picaresca, ea mou en insblites direccions ja des dels primers anys de la seva vida. Aventurer infa digabls , sent la inquietud i el neguit. En ell tot és nervi i tensió , Caminafebrosament pela camine de Castella o per l ' ample mar, i arreu deixa els cors astorats , les ments admirades, els ulls atbnite; ee parla d 'ell i deixa constància del seu pas. Amèrica i Europa; Londres, on quasi arriba a vendre la seva ànima al diable, en un parèntesi d'abeància, fugint d'ell mateix, per a tornar amb més força, si és possible, al seu centre; centre que no significa un sistema estable , sinó el d'un firmament en etern moviment. Felip Pedrell li obre els ulls: i li descobreix la font d ' on brolla incansablement l 'ànima de la nostra música popular. I , oh paradoxa, el deixeble assoleix el que no pot el seu mestre . Pedrell, malgrat no veure realitzat el seu somni , deixa obert, amb els seua consells, el cami vers l ' èxit de la seva empresa. El seu manifest ha estat recollit, i el primer miracle el realitza Albéniz . Nascut a Catalueya, no ha estat el folklore català el que inspirà la seva música; Andalusia li arravata l' ànima. Es possible que es deixés por- tar pel ritme i la m.e lodia d'aquelles terres,amb tant estranyes reminiscències morunes -ell mateix s'anomenava "el Moro"- , i potser influís ta..a:bé l'afany d'allunyar-ee dels camins fressats per altres compositor s euroreue . La música popular de Catalunya tenia massa punts de contacte amb la sensibilitat europea, i ell cercave noves fórmules . Amb tot, la seva . obra aimfbnica per excel.lència , la "Suite Catalonia" , apel .la al folklore català, potser per única vegada, ai deixem de banda el número "Catalufia" de la "Suite eepafl.ola" . La "Suite Catalonia" és la seva obra orquestral , podríem dir, pura . Inspirada, graciosa, ingènuament rústega, Com en moltes altres obres d'Albéniz, l a seva força emotiva emana del ritme , Aquesta obra, igual que "Pepita Jiménez", és pedra de toc de l'esperit creador del mestre. Fou durant la seva estada a Londres quan Albéniz començà a escriure lea seves grana obres . De lea seves experiè.n ci e s teatrals adquirides a Anglaterra sorgi la seva sarsuela "San Antonio de la Florida" i l a seva bpera "Pepita Jiménez" . A Barcelona, junt amb Granados i Morera,intentà la creació de l'opera nacional, perb el fracàs l'allunyà bruscament de Catalunya. A Madrid no tingué un èxit més afalagador; no pot fer-se aplaudir pele seua compatriotes . Com molts altres demostra que és difÍcil ésser profeta en la pròpia terra . Novament cerca la fugida, incessant moviment, set que no pot extingir-es . Si la "Suite espa.l'l.ola" ha popularitzat el gran músic, és "lberia", malgrat que només tres núiñeroe- "El Puerto", "El Corpus en Sevilla" i "Triana" -han arribat al ple domini del públic, ~1 seu veritable testament perdurable, situat en ela cims més enlairats de la músisa de tots ela temps. En aquesta obra meravellosa Albéniz ha f ressat els camins més originals de la seva fecunditat. Obra complexa en la seva varietat~ profunda en el seu esperit, veritable laberint on es perden ela virtuosos de me~ fama, és única i inimitable, La seva originalitat és indiscutible; la seva bellesa, eterna i d'emoc~ó U:menea . Albéniz no és comprès; fuig. La seva Espanya, aquesta Espanya que eU ha cantat com ningú més en el torrent impetuós de la seva música, el deixa sol, Puig, i fora de la seva pàtria, mor com un ocell sorprès en retornar de la seva llarga emigració, - 4 La seva glòria comença amb aquella gran manifestació de tot Barcelona, arrapantiment pòstum, qua acompanya les seves despulles a la pau del seu sepulcre. JOSEP JORDI LLONGUERES Isaac Albéniz nasqué a Camprodon el dia 29 de maig del 1860. Als quatre anys donà el seu primer concert al teatre Romea de la nostra ciut~t, o~ s'havia inetal . lat la seva família, ja que al seu pare, per mediacio del general Prim, havia obtingut un càrrec a la Delegació d'Hi· s&nda. Raali tzà als seus pri.Joors estudie pianístics a Barcelona, des d ' on es traslladà a Paris, pel'Ò no fou admès al Conservatori "per massa jove". En 1869 la familia Albéniz s'in.s tal.la a Madrid,on Isaac estudia en el Conservatori madrileny amb Ajero i Mendizabal. Recorregué Espanya donant concerts,i entre els anys 1872 i 1875 actuà pels Estats Units, Puerto Ric9 i Cuba, amb gran èxit artístic. Perfeccionà la seva tècnica pianística a Leipzig, assistint a les classes de , Jadoseohñ' 'i Reinecke. Alfons XII li concedí una pensió per tal de continuar la seva carrera. Ingressà al Conservatori de Brussel . les, un obtingué el primer premi amb gran distinció en la classe de Brassin. Després d'una sèrie de viatges per Europa i l ' Amèrica Llatina, tornà a Barcelona, on es dedicà a l ' ensenyança, sense renunciar, però a les seves excursions artístiques per Es~s i Europa. El febrer de 1893 estrenà l'òpera "The Magic Opal", al teatre Líric de Londres,que donà a conèiXer a la Sarsuela de Madrid el 23 de novembn del 1894 , El dia 26 d'octupre del mateix any havia fet conèixer al teatre Apolo de Madrid, la seva sarsuela titulada "San Antonio de la Florida". El maig de 1895 estrenà a Barcelona l'òpera "Enrico Clifford", i el dia 27 de juny del 1897 estrenà l'Òpera "Pepita Jiménez", que fou representada posteriorment al teatre de la Monnaie, da Bruesel,les. Albéniz deu la seva fama universal a les seves obres pianístiques, en les quals evoca l' esperi.t, la tradició i el caeticisme d'Espanya, plasmades meravellosament en la suite "Iberia". Isaac Albéniz mori finalment a Cambo-les- Bains (França) el 18 de maig del 1909, quan encara el seu ingeni musical de primera classe hauria pogut produir moltes altres obres. La seva darrera aparició en públic fou en els Concerts de La Lliu· re Estètica, de Bruasel.les, on interpretà "Almeria" i "Triana". El març de 1909 ee traslladà a Cambo-¡es-Baina, on al llit d'agonia rebé la visita de Granados. Accedint a la rtició de Fauré, Debussy, D'Indy, Lalo i Dukas, el Govern Francès li conced la divisa de la Legió d'Honor. Isaac Albéniz fou apreciat des de sempre per tots aquells que estimen i valoren el músic i la música en el seu estricte valor. En el Palau de la Música Catalana, per exemple, i a l'Orfeó Català fou estimat i recordat com un gran músic . Fent una mica d'història, hem de recordar un concer~ memorable al Palau , quasi un any després de la seva mort, en el qual Joaqu1m Malats oferí al públic l' eet_rena a Barcelona de "Iberia", que feia poc que havia tocat per primera vegada a Madrid amb un èxit sense precedents, el re~ s~ del qual repercutí per tota la península. La segona part d'aquest concert, ens diu la crònica, era dedicada exclusivament a a~uesta obra d ' Albéniz: "Si diem ara que en Malats tocà als números esmentats tdelB dotze que té l'obra, el pianista n'havia escollit set) amb la perfecció més acabada, no serem pas del tot justos; perquè en Malats ha fet molt més: identificat amb l'Obra, 8 1' estudi de la qual va lliurar-se en coe i ànima, ell poi vanagloriar-se d'ésser, amb Albéniz, coautor de l ' esmentada Obra, ja que tant esplendent ,vida ha sabut comunicar a aquelles meravelloses pàgines de color. La creacio de "Iberia", doncs, per en Malats, és d ' aquelles que immortalitzen el nom d'un artista". Fins aquí un fragment de la ressenya que féu la "Revista Jlusical Catalana" del concert que donà al nostre Palau el pianista Joaquim Malats, el dia 10 de març del 1910. i Jl e r 1l .• 1.11 - 5 - l'HEREU Mill CANÇONS POPULARS CATALANES DE ARXIU VIVENT Així com en el camp de la histbria de la música s'han fet investi~ transcripc ions cions, estudis, biografie s de músics d'~poques pretèrites , i coneguin, i pude les seves obres, per tal que les generacion s actuals les Pedra~ , Monseguin estudiar-l es, i que, gràcies ala treballs publicats per les produccion s n¡or Anglès, Mitjana, Barbieri, Francesc Pujol ... , coneixem Korales, ~esC~ d'una Brudieu, d'un Plec~a, d'un Vila, d'un Cabanille s, d'un i insospita ts han descotigues d'Alfons el Savi •.. , que tants horitzons nousvolem donar relleu a un bert, així també en la branca del folklore musical grane figures humil cantaire, que, sota un aspecte molt distint del de les cançons que va aque hem evocat, ha contribul t 1 amb la fabulosa quantitat de el tresor prend~e, va retenir en la memoris i va cantar désprés, a engruixir a la recs~ cançonístic de la nostra terra. te encoratjad or,- per qui es dedica qui té la dèria de la ca de tota manifesta ció íolklbric a, i, més encara, per : l'Hemúsica popular, trobar un subjecte com el que motiva aquestes ratlles . Entonades reu Mill, arxiu vivent de cançons populars, i formidable cantaire nosaltres saper ell, hem anotat prop de tres-cente s melodies . Cas únic, que "cas únic", piguem, de retentiva musical i àdhuc de claredat memorísti ca.i Diem també algunes perquè nosaltres que hem recorregu t bona part de Catalunya, no ens haoontrados de parla castellana , an~t darrera de la cançó popular, han cantat víem trobat mai en cap cas semblant. Hem interroga t persones queconfonien tex)O, 40 , 50 , o potser 60 cançons , perb alguna que altra vegada tos i melodies, barrejaven conceptes i, gairebé sempre, la membris ele fallava. No tenien la "claredat" que tenia l'Hereu Mi~. L'Hereu Mill era un subJecte més aviat baix d ' estatura, mirada viva 1 intel.lige nt; portava un bigotet retallat, un xic seriós i eixut de cara, perb cordial i francot. Nosaltres el coneguérem a la Casa de Caritat de Barcacelona, on ens introduíre m en recerca de cançons populars. !a en aquestes ies, que el ses de beneficèn cia, on s'acullen persones de totes las procedènc recercador de tot aspecte folklbrio pot trobar abundànci a de materials. El nostre home vestia la indumentà ria que en aquell temps (1926) gri pantalons usaven els asilats de la casa: americana de vellut negre, llisa;dine un broquet senes, espardeny es blanques i gorra; fumava caliquenyo s posats de fusta¡ tenia un lèxic molt caracterí stic i una expressió concisa, justa i clara. a, de la Era solter. Va marxar del seu poble, Sant Julià de Cerdanyol sense famícomarca de Berga, sembla que per motius de salut, i quan es trobà lia, va demanar entrar a la Casa de Caritat de Barcelona , on ingressà el mes de juny de 1924 , quan tenia 54 anys. Nosaltres el coneguérem el mes de maig de 1926; es deia Josep Casal• 1 Cirera, da cal Mill, i, com que era el més gran dels germans, era l'Hereu ltill. pagès, En En el transcurs de la seva complicad a vida, havia estat seu poble , a setemps do sega, anava, juntament amb colles que es formaven al molt allunyade s guir les segades, havent arribat fins a les terres d'Urgell, 1, com que li de la comarca de Berga . Més endavant es cansà d'aquests afers per la qual cosa, dista, agradava uns mica la vida aventurer a, es féu contraban 1 via&mb uns ql.lWlts amics que ea dedicaven al "'paquet", i anant per camins ranys escarpats, solament coneguts per ells, passaven la frontera entrant i sortint de França clandestin ament, carregats amb tota mena de ~er~deries,que, ei arribaven a bon port , bons guanys els produ!en . Ens havia explicat fets esdevingu ts quan, alguna v~eada, elselhavien farcarrelbts amb sorprès els guardes: corredisse s per camina escabrosos , 1 sempre dell, perb, segons ell, sempre s'havien escapat de tota pere cució urd tots als COJ!! havien acabat despistan t els perseguid ors i se .trobaven !!lés errares es vaponents de la colla en el lloc convingut . Moltes d'aquests& temps de ~en haver de fer sota la pluja o la neu que queia implacabl . o en ia polu que ai red viu o tramuntana forta,que cuidava cegar-los als ulla f~b a l'escena. xe cava, gairebé sempre de nit per tal de donar més putsti · - 6- Per això sabia tantieeimee cançons apreses sentint-les anant d'ací d'allà, visitant pobles, viles i llogarrets, ja com a pagès , ja com a contrabandista. A cada cançó, en cantar-la, afegia juetíeeims comentaris i la si~ va en el seu ambient adequat, explicant, a més, un sens fi de · detalls sobrecostums, indumentària, manera d'ésser de la gent, i, sobretot, la procedència de la cançó: on l'havia a~resa i de qui. Aquest darrer detall és importantí~ sim, car ~r ell hom pot constatar el seu lloc d'origen i la seva àrea geogrà fica . Era un home llest; sabia llegir i escriure poc o molt; havia compost cançons i escrit versQs de felicitació sempre en rodolins i en un castellà "sui generis"¡ • • Tenia intuició musical. Això vol tlir que posseia el sentit de l'afi nació i del ritme; i, com que tenia ben assimilat el que cantava, repetia, ~m pre exactament, la frase melòdica requerida, la qual cosa facilitava la tascadel transcriptor. Les sessions que dedicàrem a anotar les seves cançons duraren dos mesos llargs i, encara, finit aquest espai de temps, alguna vegada ~e venia a veure perquè no havia_acabat el repe.rtori i qualque cançó escadusseN li havia quedat a la memòria, i com qtr.e ell estava segur de no haver-la dicta. da, expressament venia a cantar-la. · El seu repertori comprèn cançons de tota mena: Religioses, romance~ ques, amoroses, de treball, ·danses, jocs, diverses • •. Pocs documente nous dictà, però gairebé la totalitat de les melodies per ell cantades són versions noves, o variants molt notables . Pocs anys més tard-, el 20 de maig de 19)0, moria a la mateixa Casa de Cari tat lie Barcelona (que tan amorosament l'havia acollit), quan havia complert 60 anys. Déu va permetre que les seves cançons quedessin perquè se sumessin al tresor cançonistic de Catalunya. Gràcies li'n siguin dades, i que Déu hagi aco·llit en el seu si aquest arxiu vivent de música i poesia popular que fou Josep Casals i Cirera, l'Hereu Mill de Sant Julià de Cerdanyola. Completarem aquestes breus notes biogràfiques amb una petita most~ de l'extensissim material cançonistic dictat per aquest formidable cantaire popular, c¡ue hem agrupat d ' acord amb una classificació feta"ad hoc": a) Religioses; bJ Romancesques; e) Amoroses; d ) Festives; e) De treball; -:f,), .Diverses, Aqui en transcrivim un exemple de cada apartat. \ a) Religioses . les tragè ries que pel món passen jl J. ~S6 ¡: I 0. ¡ F i ¡ ¡1 ¡ ; I 0, ¡ ¡: I ¡ s J i1! Con - ta-t:tn les t-a-gè.-r~ 9~ pd. lllGnvanpas-sont: fs mu.-tmfJ\tCJIII~ $; J·. J r J r I t¡¡ t~i rll J r J r ItJ J J ¡ I ~. asfJ F I ¡ =¡ ¡ pa- ~s, -k-~Ús,Ma- t-L - a., Cantarem les tragèries que pel món van passant, es maten fills amb pares, Jesús Maria, i germans amb germans, Jesús tan gran. I ~-mamamh ~- tnans, L~ús ton ~ro11. Es maten religiosos, frares i capellans; fusellen el Sagrari, fins ne cremen els Sants . Mireu quina heretgia, mireu quin pecat fan! Aquesta cançó és com una mena de plany dels odis i enve~s que els homes es tenen. Sembla que, amb l'explicaciÓ de desavinences, vol excitar 11101 - 71 •amor al. pro :Came . La tonada "Jeeús, Maria, Jesús tan r an" és emmanl levada•• • • de la cançó de PassiÓ; "Ara ve el Sant Di umenge , - San diumenge dels rams La melodia traspua tòta ella una gran t ris tesa, i esth perfectament encaixada en el sentit del t ext. Al nostre entendre és un document inèdit . b) Romanceeques ta presó dels portals de França ! d~ pr~- sos mai. n•hi. !' I AllÍ al.e portals de França si n'hi ha una presó, de presos mai n'hi manquen, lirons fa, lireta, prou n'hi porta el baró, 11reta, liró . De trenta-tres que n'eren dictar-ne una cançó, la «ama se'ls escolta de dalt del seu balcó. Ela presos ee n'adonen, ja en paren la cançó . - Canteu, canteu, los presos acabeu la cançó! Si n'hi havia un de jove, més eixerit de tots: - Com voleu que cantem1 senyora, si estem en greu presÓ? - Quan n' era petitet a el meu pare em va da un do; ara que en eó gran.d eta un altre li'n demano jo. - Ai, pare lo meu pare me'n voldrleu dar un do+ - Ai, filla Margarida, quin do voldries tu? - Ai, pare, lo meu pare, les claus de la presó. - Ai, fil la Margarida, aquell no l'hauràs no. - Ai, pare, lo meu pare , no em mateu l 'aimador. - Ai, filla Margarida, quin és el t eu aimador? - El de la gira vermei a, el més dispost de tots. - Ai, f illa Margarida, serh el pr imer de to t s . Heus ací una planyÍvola versió de "La presó de Lleida", que, com altres variant s , situa l'acció, "Allí als portals de França•. Perb aquesta, segons el nostre humil judici, és, en belle sa melbdica , superior a la més coneguda, no sols per aquella notable alteració del 6è grau en el quart compàs, que li dóna un gir melbdic insospitat, sinó per l'ambient general. de la cançó . El text no ofereix cap particularitat . Es més aviat incorrecte. 9- 8 - d) Festives e) Amoroses La noia que es vol casar Sota de l'om ~~t J ::.6o J:12o tv'\o - tL - n~t I me'n &O \\cz - vat, ma.- tí..- n~t a. pun-ta A- ra som Iq prl-ma- v~- ra., qu~ . se:' n ¡_/ uz: I m~s ca ¡; d'au.- ba.. I me'n ca - sa. L'a -mor, o vru. a 'C Q· Sa. sor. l'e- na - mo - ro - do. AL ck. l'om, 50- \'om Matinat me ' n só llevat, matinat a punta d'auba, me'n vai a casa l'amor, a casa-I•enamorada. Ai de l'om, sota de l'om, sota de l 'om sombreiava. - 'Namorada baixa a obrir que hi ha el galant que et demana . - Com hi baixaria jo si estic al llit acotxada? L'un costat hi ha el marit, l'altre costat la mainada. Tenint aquestes raone son marit se 'n deixondava. - No em diries, tu, muller, amb qui enraones ara? - Amb el mosso del forner que ve a veure si pastava. - Jo no tinc llevat posat, n1 la farina és passada ; n1 les moles del molí sorn- bre. - í..a. - viu.-do,ma- r~, ma-rt., amb un v·,u-do I ma-~ I t, I dt no. l'orn, so- Amb un va. . encara no eón picades, ni la terra que ha de fer el blat encara no és conreada . - Tu , marit te 'n llevaràs i en vestiràs la mainada; gafaràa els cans llebrers, te n'aniràs a la caçada; mai fa de més bon caçar que al dematí amb la rosada, que el conill està encauat i la llebre endormiscada. -Tira que et tocl, tu, muller, quina una te n • has pensada I Qui et pogués veure, muller, amb una cambra amb gran palla, amb foc als catre cantons , jo lea claus-a-li butxaca. - Qui et pogués veure, marit, amb una sala ben llarga, voltada de capellans i tu al mig per mortalla, i els escolans a tot vol que et diguessin: "vamos, vamos" · Aquesta versió de la cançó "Sota de l'om" difereix en absolut d •a~ qualla altra que , amb ritme de dansa, va harmonitzar de faisó tan escaient, el Mtre . Enric Morera. Ee aquesta, realment, una altra cançó amb el mateiX text. Observeu l'ori~itat del seu ritme , amb aquesta abundància de notes sincopades, com també la bellesa de laS8Viï forma melbdica, la qual, dinS 1 • extensió lim.i tada d •un interval de "cinquena", té girs i cadhnciee ben es~ caients. AL a. - dd.u. I I Ma- rL -a-An-tò- nia. '-" I ro-ba-do-rad~ Ar.a som +a primavera Encara que em sigui xica, que se'n té més casor . prou tinc ganes de casar. l'a - mor. Amb un viudo, mare, mare, aJ:IÏb un viudo , mare, no • Ella se'n va anar a 1 'horta Ai, adéu, Maria Antònia, collir-ne un remet de flors. robadora de l'amor , Ai, amentres les collia veu ven.i r els seus aimadors ; Ai, un viudo , entreteniu-lo; la un era el fadrí sastre, un fadrí, ea pot replegar; l'altre n'era el teixidor; cal Piula,fa de mal viure-hi; les "flores" pel fadrí sastre, Perpinyà fa bon estar. les amors pel teixidor. Constitueix aquest exemple un document inàdit, al nostre entendre . El text, i, sobretot, la música són una novetat. Sorprèn la melodia, pel seu ritme tan divers. Creiem que hom pot considerar aquesta cançó com un dels doc~ents més interessants dictats per l'Hereu Mill , el qUbl digué que l'aprengue en ple bosc un dia que "caçava" (buscava) bolets . Es veu que li causà fO!: ta impressi6 , perquh explicà que feia molt bonic sentir-la entre els arbres cantada per un vellet que, oi més , tocava el flabiol. Vegeu com dine d'ell (1 sense ni ell mateix sospitar-ho) hi havia quelcom d'artista. - 10 - e) De treball Els tres dallaires Sl. n'hLvha.- vL- a. tr~s da - \\oi.: res que da-\\a -vw un prat. ne. por-kl 'e.s -mor-zar; pe-ti.-ta c.om va Si n'hi havia tres dallaires, que en dallaven un prat. Ona petita rosa, . petita i bonica, els en porta l'esmorza~, petita com va. Petita, bonica, els en porta l'esmorzar, petita com va. De tan lluny com la veuen se ' n posen a ~. si n ' hi ha un de jove que no vol e smorzar. - Quà teniu, el dallaire, que no voleu esmorzar? Que en tenÍ'ú mal d ' amo re s o mal de festeJar? - Jo no en tinc mal d' B.lilOres --ni mal de festejar, sinó una petita rossa me'l fa morir i penar . Me'n vaig amb el seu pare, ei me la vol donar . Si ell no me la dóna, ja la 'n faré ~obar pele miquelets de França o pele de Puigcerdh, i ei ells no hi abasten mi persona hi airà. Aquesta canç6 és una variant de "La prea6 de Lleida", abans ci tada! Digna d ' esment, aquesta, per la seva bellesa melòdica, allunyada, perb, de eentit del text. Digué el cantaire que quan era migdia i els dallaires i es posaveian venir la mossa que ela portava el di.n ar, deixaven la feina van a~ (cridar fent iiii •..•. ) Si la moaaa arribava tard, no cridaven, per tal de no comprometre- la. Els segadora també manifestave n la seva alegria, a l ' hora de dinar, qu_an veien venir la moes~, però aquests tocaven una corneta en lloc de~ - 11 f) Diverses L'Hostal de la Peira J: 1oo A \'ho.s-talck la P~-ro, ol.- dà , tr<Z-s da-~ar -rL - bà. Pre.-gllh-.i:at-l'hos-to ~~ r r ; I r r;. I · ~· G l ¡ I t 1 ¡ I J ~ I t. G ; f I J 11 r ~ l 1~- ra, ol- dà., Si..JS . I po-drano-ccl.-ror,~ o- ~-là., Sic_~ po-drona -rot-xar. A l'hostal de la Peira oidà, tres dames arribà; pregunten l'hostaler a, oidà, si ee poran acotxar, que olailà., si ee poran acotxar. L' hostalera ela pregunta, oidà., qu~ voldran per sopar. - No volem menjar ni beure, oidà., que sn volem descansar , que ola1là., que en volem descansar . (Incomple ta) Aquesta canç6 sol tenir unes tonades ombrívole s que ambienten . En canvi, amb tota propietat el text que explica les facècies dels bandolers 1mprbpia del aquesta versi6 de l ' Hereu Mill és alegre, optimista , i,perdetant, Cerdanya" , que text que il,lustra . ta una variant melòdica de "Les Bines publicà. el mestre Millet, en la seva conferènc ia "De la canç6 popular catal&na". Le va aprendre a Prança, d'un contraban dista. Hem donat una petita mostra del repertori de l ' Hereu Mil~ . ta comco~ el cançoner un petit tast , tot esperant que algun dia pugui veure la llum altre cançoner del Caplet d'aquest formidable cantaire, talment com aquell arreplega de una He que pu"blicà fa anys Mossèn Serra Vilar6 i que era també de la co~ les caaçons que dictà. un sol cantaire, que tcas curi6s) era també la sort d ' ~ ca bergadana, Però creiem que aquell el qUhl nosaltres tinguérem terrogar, supera el Calio en quantitat i qualitat, Casals i Cirera, Volem dedicar, ara, unes paraule s d'elogi a Josep bles cançons. Merl'Hereu Mill, arixu vivent i amant de les nostres incomparales recordava . Com cès a aquest amor, ell cantava aquestes tonades i per això memòria. que li agradaven tant, aprenia totes lea que li cabien a la transcurs Ideveus tants aqu! que ell i tots els altres cantaires anbnims que en el ra, han fet possirecercado anys han dictat amorosament les seves tonades alsaixi, ara, tota nosaltres, ble la conaervac i6 de tantes .1 tantes cançons, i podem fruir-les , tota ela qui estimem lea manifesta cions de l'anima popular, música inconfusi1 els compositor s poden fer amb elles la nostra música, la ble del nostre mar, de les nostres serralades , de les nostres valls, de la nostra t~rra. JOAI TOMAS I PARES - 12 - l A REVISTA MUSICAl CATALANA Any 1905 El número segon d'aquesta magnífica publicació ofereix un cont~t vari at i d'un interès extraordinari per· als qui desitgin oonèixerel tnOvi.ment musical universal d'aquella època. Bo és tant de divers i de profund el quo entenen lea 252 pàgines del volum corresponent a l'esmentat any, que e1~m paa amb coratge de donar-ne, ni que sigui una minsa idea, en no en ..·adult d'un article, Valguin, doncs, l es anteriors paraules com a pre J • ""'Pa aentaciv del volum en conjunt, i ens limitarem a extreure'n unes notes sobrealguns fets de 1'0rfe6 Cat'alà, L'esdevenimen t de m6s transcendència per a la nostra Entitat, l'~ 1905, sens dubte fou el començament de les obres d'ed1ficaci6 del que havia de ser el Palau de la Música Catalana. L'entusiàstica resse~a que en f6u Josep Jlll. Folch i Torres, començava aiXÍ: "El Casal de 1'0rfe6. Col.locaci6 de la pedra commemorativa .- Voleu res més herm6s? La festa de Sant Jordi i la Pasqua de les flors , ambdues foses en una, assistint a la festa de les noetrea esperances. La Pasqua florida quan l es nostres il .lueione florien en realitat$ Sant Jordi arribava ple d'olore de primavera quan la nostra música, deslliUJ! da de l'oblit i del desamor, ee tro bava en primavera plena; quan, rescatada amoroaament pele esforçats campions de l'Art m6e bell, veia començar la seva caea, el seu palau, en el mateix cor de la ciutat". aent !c~· ~, En realitat, les obres del Palau ja eren iniciades feia uns mesos, però la Junta de 1'0rfe6, enllaçant, com sempre ha fet 1 la part material de les oosee amb un perfum espiritual, volgu6 aprofitar la coincidència d'escaure'e dues festes tan senyalades en un mateix dia, per a donar un caire simbblic i significatiu -Sant Jordi, patr6 de Catalunya i la Pasqua de Reeurrecci6- als fonamente de l'edifici que s'alçava. I així ee convertí en memorable la data del 23 d 'Abril del 1905, en què fou col.looada la pedra commemorativa. .Beneí, doncs , lea obres el Rvnd. Francesc .Bentura rector de la parròquia de Sant :Prançeeo de Paula, que representava l'Emm. Òardenal Caeaflas, ~iebe de Barcelona. El President de 1 ' 0rfe6 i artífex que f6u possible l'ere~ ci6 del nou Palau, llegí ~ •Acta de la cerimònia, que firmaren allí mateix e.. Sr. Oabot1. el Mestre Lluíè fx!illet, el senyor rector de Sant Francesc,· el Soo1 Honorari mestre Felip Pedrell, ela Mestres Sra. Wehrle, Comella, Salvat i ~­ jol, el Vice-Presiden t Sr. Vicenç de Moragas, diversos components de la Junta Directiva, la Srta. P~ Roca, en qualitat de chorieta fundadora, Frederic Xifr6, com a chorista fundador de la Secci6 d'homes, i Eduard Petrus, de la de nois. Seguiren altres firmes de representants de periòdics barcelonina . El document fou dipositat, junt amb un distintiu de chorista unee monedes d'argent 1 de coure , exemplars de "La Renaixença", "La Veu de 6atal unya" i la "Revista Musical Catalana", en una capsa de metall, dintre de la suarnida amb un ramell de flors lligat amb una cinta de colors. En el pedr ~ome_ de soterrar la pedra, tots ela presente al solemnial acte, es deacobr! ren 1 cantaren dues cançons. La pedra ee troba enclavada al mig de la sala d ' assaigs, davant la t&rima de l ' harmbnium, amb la inecripci6 : ORFEO CATALA - X ABRIL MCMV. II FESTA DE LA MUSICA CATALANA.- Com la de l'any anterior, ee celebrà esplendorosament, al Teatre de Novetats. El pr~r la <a premi no fou adjudicat . G~à el segon, el mestre Joan B. Lambert, ambEulàl"Canç6 de la Bandera". Elegí Reina de la Pesta, la seva germana Srta. Lambert, cantaire de 1 ' 0rfe6 Català. Els altres autors premiats, f~ren Prederich Alfonso i Ferrer, amb "Lo bressol"; Josep Sancho Marraco, amb "Amor de fill"; D. Mas i SerracantL amb "Missa de Glbria, a 4 veus mixtes"; Joaquim Pecanine, per l'"Jtpleo de \ili!! çons populars"; Valeri Serra· i Boldú, per un altre "Aplec de cançons del poble"; Josep Civil i Castellví, ~er "Melodies per a cant i piano"; Narcisa 16 Preixas, per •cançons d'infante ; Pranceeo Pujol, per una notable "Çol.lecc de transcripcions d'obres anteriors al segle XVIII" . ll - 13 - La Secci6 Choral interpret~ un bon enfilall de les composicions pre miades. Havia obert 1' acte el Mestre P. Pedrell amb un sxcel.lent discurs. Eï lleetre ,Lluís Millet llegi la Memòria, i clogué la Festa el Sr. Cabot amb el discurs de gràcies . CONCERTS DE L'ORiEÓ CATALA .- 2 de febrer. Per iniciativa de la Junta de Presons, 1 ' 0rfe6 port~ els seua alats cante a la Pres6 Moqel de Barcelona, per a gaudi i conhort dels presos allí reclosos. Ea . celebrà a la rotonda central, on convergeixen les quatre galeries de les celles. En els compartimente de la rotonda, individuals els uns i col.lectius els altres, hi havia arrenglerats 526 presos. Ocupaven lloca a lea galeries~ la Comunitat de Germanes de la Caritat, funcionaris i altre personal d~ l ' ~s tabliment. També hi assistiren les autoritats de Barcelona, la Junta Local di Presons i diverses personalitats més. Es repartí als presos el programa del concert, amb la lletra de les cançons . Situats els cantaires al bell mig de la rotonda, al front d'ells el Mestre Lluís Millet, tingué efecte el concert, amb l 1 emoc16 que hom pot eu~sar, atesos el lloo i l'auditori a qui especialment era dedicat. Deixem que parli el cronista: ¡ e; "Abans de comencar un toc de corneta imrosà silenci , i malgrat la prohibici6 terminant que tenien els presos de fer cap manifestaoi6, en acabar "El rossinyol", ee deixà sentir un murmuri d 'aprovaci6 i e ' inicià. un aplaudiment, que fou sufocat tot seguit pals escarcellers. "Però no fou pas possible evital'-ho en acabar "Les flors de maig", puix que , unànimement i amb el calor del ver entusiasme, esclatà un aplaudiment fort i llarg, impossible de contenir, repètint- se aixÍ mateix en "La de1a mort de l ' escolà " , que causà profunda emooi6 als infeliços oients, alguns quals difÍcilment podien deturar les llàgrimes . Acabat el ooncerta,un dels presos del correccional llegí un petit discurs penant marcàs a 1 ' 0rfe6 Català i fent vots perquà les altres entitata . artístiques seguissin el seu bon exemple, Sena dubte, el gest de la nostra meritíssima Instituoi6, oferint un recital de selectes cançons a aquella dissortats, constituí un molt digne a cte de trascendànoia moral i de pregona aignifioaci6 humana. Per això diu la ressenya de la "Revista": "Els nostres ohoriates, ben imposats d'aquella transcendància i s ignificaci6 , anaren gojosos al concert dedicat als presos, reflectint- ee en tots els rostres aquella eatiefacoi6 que ea saboreja en complir un deure humanitari i en executar una acpi6 altruista". Com a record gràfic de l'esmentat concert, hi ha la fotografia exposada en un dels quadres del vestíbul del nostre Palau. 13 de febrer . Amb motiu de trobar-ee a la nostra ciutat el Nunci de a S.s. , Monsenyor Rinaldini, 1'0rfe6 fou invitQt per l' Emm. Cardenal Caaeanas Palau donar una audici6, a honor de l'il.lustre hoste, al Sal6 del Tron del Episcopal. Entre les obres del ben triat programa, figu.r aven "Els Xiquets de Val~e", "Negra aombra", "Divendres Sant" i el Credo de la "Missa del Papa Mar cel • Totes foren molt aplaudides pels distingits oients i convidats , i calrepetir "Negra aombra". Monsenyor Rinaldini adreçà afectuoses paraules a la nostra Inetituci6 i demoetr~ haver quedat molt complagut de la vetllada. gu' Ara -pel nostre compte-, pensant en els dos concerte que acabem de recordar, no ene podem estar de treure ' n una ooneeqüància, d'altra part molt natural, tractant- se de la nostra Insti tuci6: I és remarcar com 1 'Obra de l 'Orte6 Català ée excelsa i eficient ; car, ho demostren les dues actuacions , celebrades en doe llocs tan destacats 1 tan distints . En el primer !ou un di~ sortat correccional qui regracià un gest del nostre Orte6 ; en el segon, fou un em.tnent Príncep de l'Església. I 1' Orfe6 Català oter! en ambd6e llocs idll!! tic amor, el mateix Art : els que donen efíoàcia a la eeva Obra. 24 i 29 de maig. Concerts pÚblics al Teatre Nove tats . En el primer, entre altres obres ja conegudes hi havia la reposi ció de l ' obra en dos ohors "Stabat Matar•, de Palestrina, 1 les primeres audicions de "Nit d 'Abril•, de - 14 Giòert, i del magnífic Motet "Vine, Jesús, vine", de J .s. Bach . En el segon, dGnà a conèixer diverses cançons premiades a la darrera Festa de la Música, 22 de junyÒ Diad~ de Corpus. Festa nacional al Desert de Sarrià. Hi assistiren tots els rfeons de Barcelona. Els nois de totes les escoles 1 entitats choral.e, dirigits _:pel Mestre Lluís Millet, cantaren l'himne compost ex pressament pel distingit po_e ta Francesch .Matheu 1 l'esmentat mestre. 22 de juny, Festival artístic al Palau de Belles Arts, organitzat pel Mestre Antoni Nicolau. Anà a càrrec de la Banda Municipal, alumnes de l'Escola Municipal i de l'OrfeÓ Català, 8 de juny. Es repetí el festival- concert anterior, al Palau de&lles Arts, ara a honor de l'Esquadra anglesa que es trabava a la nostra ciutat. 9 de jUD.Y., a la nit. Concert a la casa-torre del Sr. J. Bertrend, a Sant Gervasi, també a honor de l'Almirall i Oficialitat de l'Esquadra, per t~ de fer-los conèixer diferen_ts obres del re_pertori de 1 'Orfeó. "Els anglesos aplaudiren totes les composicions i prodigaren alabances als nostres choristes i al mestre". Després del concert, exhibició de sardanes i danses populars, pels nostres orfeonistes. 30 d'octubre. Al Teatre Principal. Festa de Gala, organitzada per les Associacions Econbmiques de Barcelona a honor del "Comitè Comercial 1 Industrial de lea Festes Franco-Espanyoles de ParÍs". L'Orfeó cantà dues parts dal programa. "Els delegats francesos quedaren molt complaguts de la vetllada i no escatimaren elogis als nostres .choristes,comentant calorosament la tasca de l'Orfeó Català". 19 de novembre~ al matí . Concert al Teatre Comtal, dedicat als soois protectors de l'Orfe o, Obres estrenades : "La Sagrada Fa¡Í¡Ília" J. de Pedrell; "Lo cant dels Almogàvers", Pedrell, i primera audició del Motet "liodie Ohrietus natu.e est", de G,M. Nanini (1545-1607) . 18 d'octubre. Al Saló d'Actes de l'Ateneu Barcelonès , tingué efecte vetllada en honor del Canonge- Arxiver de la Catedral de València, amb motiu de publicar l'edició crítica de "Spill o Libra de les dones", del poeta del segle XV, Jacme Róig. {!ns ~uants nois de l'Orfeó cantaren "Ave àlaria", lletra de l'esmentat poat~ i musica del Mestre Pedrell •.• una Com hem dit al co~ençament d'aquest article, l'actuació de 1'0rfe6 fou molt intensa durant l'any 1905. Per no poder enquibir res més ací, ho dei xem per a un prbxim número, si a Déu plau. M, PIGOILLEM RECORDS DE LA CAPELLA DE SANT FELIP NERI No fa molt de temps vaig escriure un petit article, que va merèiXer l'honor d'ésser publicat en aquesta revista amb el títol de "ACTIVITATS DE LA CAPELLA DE SANT FELIP NERI" 1 en el qual feia una mica d' histbria de la llarga seixantena d'anys d'actuació de l'esmentat agrupament choral, així com dels motius per als quals fou creat . Aquests, realment eren ben fundats, puiX que en aquella ja llunyana època, la música'que s'executava en els nostres Temples, no s'adeia pas gaire amb la serietat 1 el recolliment que a la Case de Déu Nostre Senyor cal observar. L'actuació de les "Capelles" d'aquells temps, en els solemnes oficie religiosos, era frívola 1 irreverent a més no poder . De composició heterogènia, la majoria eren formades per un reduit nombre de nois , 1 la resta, per homes procedents del teatre : choriste.s de "zarzuela" 1 fins i tot, per "partiquins" del Liceu que, si convenia, quan mancaven veus blan..¡_ues, cante.- IB l; - 15 ven de falset amb veu de tiple , que en termes vulgars de l'àpoca, en deien "falziots". Tot això acompanyat de la poca serietat de la llllisica que s'executava, que correntment era d'un lirisme exultant i com més soroll6s i estrident aillor. Sobretot, en les respostes al Sacerdot, sense connex16 de cap mana, cada un dels executants en feia qüesti6 personal pel llulment de lea seves fa matats, amb tota mena de recargolaments i pinyols. la "Capella de Sant FeEl Mestre Lluís 1111llet (a.C.s.), en fundar i a més d 1 introduir al repertori de la "Capella" la música polii'bnica religlosa dels grans mestres clàssics, va anar cultivant la difusi6 i el propagament del cant ·~egorià". Un detall sig nificatiu dels ensenyaments del Mestre, fou l'apl1caci6 del tema mslbdic predominant de "Pars1fal", per a les respostes del chor, a lea invocacionà del Se.csrdot durant 1' ofici Div:í. També alguns de vosaltres recordareu encara, aquelles solemnes funcions de Setmana Santa que es celebraven a l'Oratori dels Pares Felipons, la seva al ta qualitat artística, la religiositat 1 digni1;at amb què eren interpretades per la Capella i seguides amb tot recolliment pels fidels. Una mostra de la despre~cupaci6 musical que s'estilava a les darreries del segle passat, són els dos casos que us contaré a continuaci6. lip Neri", bandejà aquests mals costums En un solemne pontifical, que tingué efecte a Santa Maria del Mar, a la sortida dels celebrants i dirigir-es vers l ' altar, l'orgue inicià, com és habi1;ual, uns compasaoe de música com a introducci6 . A l'organista, ben xiroi per cert, no se li acudí altra cosa, que teclejar més o menys dissimula dament, el popuJ.aríssim xotis de "Els tres rates", de la earsuela "Ls. Gran Vis", que tota els qui aran al Temple pogueren oir perfectament, amb la rialla a mig flor de llavi . Altra nota destacada d'aquella època, la tenim amb la di~ da de Nadal. Mol te barcelonins no haurien passat unes festes completes si no hagQessin pogut assistir a l'Ofici que es celebrava a la nostra Catedral, en aquella diada tan s enyalada, per tal d'oir la missa pastoral de Vilanova , cant~ da amb estil rústec i a companyada a l ' orgue amb l'additament de castanyoles, panderos i ferrets. MIQUEL VALLS Un dels fundadors de la Capella món fflUSICRL Des del dia 13 de març, Aust r:l.a commemora el centenari del naixement d'Hugo Wolf; el primer volum de la reedició de les seves obres completes acaba de ser publicat per la societa t internacional Hugo Wolf, fundada a Viena, l'any 1959 . L:sdició completa comprendrà vint volums. El ballet reial del Covant Garden ha donat la primera representaci6 mundial d'un nou ballet d ' Igor Strawinski, "Le baiaer de la fée", Svetlana Beriosova, Lynn Seymour i Donald Macleary han reali t zat els papers principals . La Uni6 de la premsa musical belga ha homenatjat recentment el co~ positor Jean Abail, membre de l'Acadèmia Reial, el qual ha obtingut, per se&a na vegada, el premi de composició del concurs Reina Elisabeth. M. Arthur 1111chel, president de la Un16, ha tramès al mestre belga la medalla d'honor d' squesta associaci6. Mol ts compositors 1 críti cs assistien a aquesta cerimbnia. Sarga Lifar ha atorgat el Premi Nijinski 1960 al ballarí i corebgraf Bjosrn Bolmgren. El seu ballet més conegut es titula ~Svensk Rapsodie" , musica d'Bugo Alfen . a~ec - 16 - . A Caracas, ha estat inaugura.Ga la nova sala de concerts, "L'Aula magna", que té una cabuda de 2,700 places. La temporada d'òpera començà el dia 8 de juny (primers d'hivern), amb el conjunt de l'Opera de Nouvelle-Orleans, dirigit per Renato Cellini, El 22 de març de 1960, morí a Roma, on vivia, el notable director d ' orquestra Angelo Questa. Nascut a Gènova el 26 de juny del 1901, cursà els estudia musicals al Liceo Paganini, i durant quatre anys fou director artístic del teatre Carlo Felice. Havi~ dirigit en els principals teatres italians i era apreciat, també, a l'estranger . El "Concorso Giovani Cantant i 1960", establert per l'Associació Lír i ca i Concertística Italiana, ha rebut nombrosíssimes inscripcions: 74 sopranos, 11 mezzo- sopranos i contralts, 71 tenors, 34 barítons i 10 baixos. A París, François Petit, gran premi del diac 1959, i Geneviève Magitot donaren, el passat 14 de juny, un concert a la sala de l'Escola normal amb la col. laboració d'Irène Aitoff. Un tricentenari del qual hom no ha parlat pas molt, és el D'Alessandra Scarlatti~ nascut el 1660, fundador de l ' Escola de Nàpols. Morí als 65 anys ; deixà mes de 100 òperes, gairebé 500 cantates, nombrosos motets i peces diverses . No cal confondre'l amb el seu il.lustre fill, Domenico, mort el 1757 , tan productiu com el seu pare . Musicòlegs, vinguts de tot el món, han pres part, a Varsòvia, al Congrés mundial Chopin, organitzat pel govern amb motiu d'escaure'a el 150 aniversari del naixement del músic • . Hi foren estudiats molts problemes relacionats amb Chopin : l'estil, la interpretació, la bibliografia, qüestiona històriques • . . André Cluytena ha acceptat el càrrec de primer director de l'Orquestra Nacional de Bèlgica que , reorganitzada, ha esdevingut · l'orquestra ofici al de la capital bel~a. Amèrica del Nord còmpta amb nombroses institucions, creades per mecenes financers i industrials, per tal d'afavorir les arts , i particularment la música. Una marca internacional de cigarretes acaba d ' instituir un '%llet and Opera Fund" , un fons que permetrà a joves cantants i ballarina, Fscollits per un jurat, d ' anar a perfeccionar-ee als grane centres artístics, 'com París Milà ~ Viena, Munich . Heus ací una bella iniciativa que contribuirà a la renovacio del ballet i de l ' òpera . • - 17 - COmfnTRRIS... Boris Pasternak La notícia fou senzillament atuidora: Boris Pasternak morí a mitjanit del 30 de maig. Aquea ta serà una data més - importantíssima, per cert - en la hietbri a literària de la n~e~ra època. El gran novel.lieta rus és el prototipus de l ' home integre, de l'home eenser, auster, noble, enamorat ~el seu ofici i complidor del seu deure . Rússia i el món tot ha plorat la seva mort. El Premi Nobel de Literatura que l'Acadèmia Sueca li ·concedí el 1958 "per lea seves importants consecucions en la poesia lírica con temporània, així com en sl camp de la gran èpi= ca tradicional russa", passarà a ser un simple fet. La veritable autenticitat de l'escriptor l'hem de cercar en les mateixes obres i en la seva norma de conducta: Amb aquesta mort es perd un dels més grane poetes europeus contemporanis. UJ.BRES Boris Leoni dovitx Pasternak tenia setanta anys. Havia nascut a Mos- cú el 1890, fill d 'artistes, dins un ambient artístic propici per a despertar la seva sensibilitat . La seva vida ba estat més o menys contada pels diaris i revistes amb motiu de la concessió del Premi Nobel i ran de 1~ seva mort . El que ara ens interessa és la seva personalitat com a escriptor i com a home. Aquesta darrera, per la seva complexitat , es mereixeria un seriós estudi,que avui no podem ni esbossar. Ens limitarem a la visió literària, i encara fragmentàriament. El 1914 publica el seu primer llibre, i després segueixen "Més enllà de les fronteres". "Ma germana, la vida", "Temes i variacions", "L ' any 1905" "El tinent Schmidt", "Segon naixement", etc . Per altra part la seva producciA en prosa ée molt escassa, i a part de la seva famosa noveLla "El doctor Jiv~ go", destaca un breu relat autobiogràfic titulat " Salconduit ", i un altre titulat ''Relat", novel .la curta, on l ' acció del l libre ee perd difuminada en la força i en la seva dimens i ó poètica. Heus ací el que volia fer remarcar en aquestes liniee : el valor poètic de Past ernak. Pasternak és l ' home que creu en l ' home , que creu en la seva perso~ 11tat individual, en l a l libertat , en l ' home com a dipositari de valors divins. Tot aixb és descrit en la seva gran novel . la, perb també, i sempre, a través dels seus poemes. Per tal de donar als nostres lectors una petita, insignificant mostra, del valor poètic del lirisme de Pas ternak, traduim a continuació doe poemes inclosos en "El doctor Jivago": EMBRIAGUESA Sota el salze gegant cenyit per l ' heura un refugi cer quem en la tempesta . Una manta cobreix nost res e spatlles i els meus braços a quest coe teu cenyeixen. Avui l ' embriaguesa de l es plante s és qui lea va cenyint i no pas l ' heura. Aixi estenem aquesta manta nostra en t ota l ' SE~litud damunt nosaltres . - 18 - L'ALBA Coronaves de go~.g el meu destí. Després vingué la guerra i el desastre, i el teu nom s'esmunyí del meu present. De tu vaig ignorar tota paraula. I ara torna a mi la teva veu, després dels anys, només per a torbar-me. Com a través d ' un somni vaig llegir durant tota la nit el teu missatge. Deleixo caminar pels grane carrers, confós entre la febre ciutadana. Voldria esmicolar tot l'univers i sotmetre aquest món al meu reialme. I baixo, desbocat, escala avall, fins a trobar-me al mig de la calçada, en mig de lea voreres que la neu havia sepultat del tot fins ara. Més tot s'eleva, tot s'omple de llum: alguns prenen el te,altres avancen el pas lleuger al treball, i la ciutat rep~n, sobtadament, un altre caire. Als portals ha teixit la tempestat una xarxa de neu esmicolada, i tots, per no fer tard al seu treba.ll, obliden les begudes i viandes. Jo sento dintre meu sos sofriments, com si parlés en mi la seva parla, i em fono dintre la pell, talment la neu que desfà la primera solellada. Jo tinc al meu voltant, inconeguts , els arbres, els infante, gent casolana . He sofert per tots ells el meu fracàs: només així retrobo l ' esperança. Aquesta esperança ~ue retroba el poeta en el seu sofriment és la mle noble, la més veritablement poètica". Per tal de conèixer més el seu penesment ens ajudaran les seves prbpies paraules, amb les quals cloem aquest b~ comentari, amb el desig d ' aprofundir en un article més extens i conciencióa U veritable personalitat literària i humana d'aquest gran escriptor rus: "En aquest moment de guerres mundials, en aquesta era atbmica, els valors han sofert un oanvi . Hem après que som simplement hostes d ' aquest m6n, viatgers entre dues estacions. Per a.i xb hem de cercar la seguretat en el nostre interior. En la vida nostra~ tan curta, hem d'aprendre a mirar endins ~r tal d'esbrinar la nostra relaoio amb la vida que participem tan breument . Si no ho fem , la vida ens serà impossible. Aixb és, segons crec , un canvi tot~, un allunyament del sentit materialista del segle IU . Significa un despertar del m6n espiritual, de nostra vida interior • .. de la religió . Encara que aquí no em refereixo a la religió com a acceptació d'un dogma o com unaco~­ nitat religiosa . Parlo d'un sentiment vital". ANTONI SA:BAT - 19 LA DOLCE VITA. - Fa un mes que VB.Ll tenir l'oportuni tat de veure, a Milà, aquest film, precisament pocs dies abans de la seva presentació al Festival Internacional de Cannea. En sortir del cinema,deeprés de la llarga projecció - dura unes tres hore& ja es va promoure una lleugera discussió amb el meu company de viatge • • • El jurat de Cannes va proclamar que aquest film mereixia el primer pre~i -Palma d'Ori aquesta distinció fou acollida amb vives mostres de protesta - principalment entre els productora i llurs ~vedettes" -, ssguides també d'acalorades discussions entre els crítica, espectadors i tot l'element cinematogràfic congregat a Cannes . Indubtablement, es tracta d'una pel.l!êula que mourà molt de soroll i potser farà mal - segons a quin sector de públic -; perb també pot fer molt de bé en altres esferes socials, encara no corrompudes per un materialisme dissipador d'una societat italiana que Fellini -afirmant-ne la seva autentici tat- ens ensenya amb tota cruesa, i diu encara que és semblant a la societatque existeix en totes lea altres capitals del món. Potser a!, ai admetem també unes molt honroses excepcions, com ho és -per exemple- la societat de casa nostra, que no creiem que tingui encara cabuda en aquest món podrit, pestilent, oense vida, que ea mou d'esquena a la llum i a la veritat. Fellini ens ensenya una societat aristocràtica descreguda, de riq~ sa desocupada, d'estrelles de cinema i d'un món cinematogràfic que es dissipen en el buit, sorollosament avorrit, del no-res . Contràriament 1 amb una habilitat contrapuntística d'excel.lent cinematografia, el món de ~ informació, un estol de fotb~afs que fan d'aquelles tristes vides l'exemple i l'aliment del poble. Heus ac! el perill d'aquest film: la constant imitació que fem -princi palment la joventut- dels "herois" cinematogràfics . Heus ací perquà ha de pri var-se la seva projecció davant un sector de públic -malau2adament el més am= pli- que no està preparat ni per veure ni per comprendre- sobretot per comprendre-aquesta mena de films . Hi ha, perb, en aquest film -com en quasi totes les obres de Fellini- el seu punt lluminós, el seu missatge , allà on radica principalment el perquà de les seves obres. Si en tota la pel . lícula es veu una alternància brutal entre la degradació de la fe i la degradació dels costums , també hi ha un senyal -una imatge real d'un simbolisme esperançador - que obre noves per.!! peotivee i equilibra el fang de tres quilbmetres de pel.lícula. Al final, sobre la platja, la figura somrient - oh aquest somriure dels personatges fellinianat -d'una noia jove que parla a Marcel. Un somriure que és un nou cant a la vida, a ~ · esperança • .. Perb Marcel no comprèn, no pot comprendre ja res i segueix els altres, impossible per vencer el pendent on està llançat . Podria salvar-se encara ••. perb no pot. La gran lliçó d'un gran fila . Ens fan por -molta por- els arranjaments que s'hauran de fer a l .a pel.lícula perquè pugui arribar a nosaltres. Tractant-ee d'una obra minoritària -no pot, no ha d'anar a tota els pÚblics -quasi preferiríem que fos ignorada. Se li ha fet, perb,masaa propaganda i la oomercialitat d'una explotació ens fa témer una exhibició incompleta, mutilada, que pot fer incomprensible el contingut de l'obra. Demanem- fins allà on pugui arribar el nostre precencert i criteri als qui tinguin cura de la censura de les escenes i de fer- ne el doblatge. Tenim temença -repetim- de veure aquesta obra una vegada "arreglada"; en'a sentim incapaços de trobar-li una adaptació prou apta per a totilom. Ja hem dit, també, que pot fer molt de bé sempre que no perdi el sentit que l'obra té en si mateixa, sentit que pot ser expressat en l ' idioma un1 versal de fer-se entenedora per la imatge, més que per la paraula, perill a qu~ està abocat el cinema quan ha de passar per les manipulacions del doblatge 1 la censura - absolutament necessària - pot mantenir el criteri que s ' ha proposat l'autor del film ••• De no poder ésser així, més val deixar-ho córrer i ens estarem de veure el que queda d'un film de per ell maoeix j a força difícil de ser èompràe . JOAN CAPDEVILA 1 NOGUts - 20 - l'essència del Teatre Parlar de teatre no significa referir-se única ment a l'àmbit estricte de la crítica teatral.Avui més que mai, en el nostre món de recerques i estudis s'imposa una total revisió del concepte "teatre" per part de l'aficionat, o simple espectador. El teatre origina molts problemes concrete, que caldria meditar. No és suficient per aquell que ee oreu veritable devot del teatre, presenciar una re presentació, llegir-ne la crítica, saber els no=edels principals actora, directors, o autora. Cal penetrar dins el fet teatral . Penetrar l'ess~ncia per a copsar-ne la pres~noia. Innombrables problemes concrets sorgeixen a ~ da pas : Quin és el paper del text? I quin el lloc del director d'escena? Qu~1i.1 aporta la música? Quina és la comunió entre l ' home que està a l'escena i el que es troba a la sala? El teatre és simplement un joc? Dissortadament no posseïm tractats aut!lntics sobre aquestes matàries. Cal que ens fem la feina sola. Per això, he cregut que des d'aquestes pàgines podia aportar quelcom a les màgiques inquietuds teatrals, sinó ja· un autèntic amor per la gran tradició teatral. Per tal d ' afirmar l'íntima unió de la meditació possible sobre l'art amb l'art viu, m'ha semblat oportú de transcriure els testimonis voluosos de quatre personatges que revaloritzaren concretament l'escena francesa: Pitoeft, Dullin, Jouvet i Baty. El primer ens parla del director; Dullin del nexe entn actor i director; Jouvet ens mostra l'estructura de l ' obra dramàtica lligada a l 'espai; i Baty descobreix darrera les màscares el gran decorat del món. Valdria la pena de considerar amb més freqüència testimonis semblants com els que avui ens és plaent de transcriure als nostres lectors. GEORGES PITOEFF : TEATRE I DIRECTOR D'ESCENA El director d'escena és considerat freqüentment com un intrús . Per~ ha estat creat per la necessitat. ~s un producte natural de l'evolució del teatre contemporani. L'actor no ha canviat . Si Talma, Rachel o ~9lière torne! sin entre nosaltres ens entusiasmarien tant com bo feren als seus oontempor~ nis, El que realment és nou és la importància que ha adquirit el decorat •.. El director d'escena ha introduit la composició i la unitat que caracteritza l'obra d'art, allÍ on abans l'atzar reinava com a amo i senyor. Considerat així, és un creador com qualsevol altre artista. No tinc cap idea preconcebuda respecte a l'escenificació. M'esforço a montar cada obra nova amb un esperit totalment verge. Ee ~'obra mateixa que m'inspirarà els elements que han de servir per a la seva escenificació. La nostra finalitat no és altra que la d'ajudar el pensament de l'autor davant l'espectador. CHARLES DULLIN : DIRECTOR I ACTOR Amb massa freqü!lncia s 'oblida que el teatre està fet per al pÚblio. Poden suprimir-ss la luminotècnia, la decoració, l ' "atrezzo" , però no ee pot suprimir el ,pÚblic . Cal escriure per al pÚblic . La persona més important en el teatre és l'autor. L'actor no pot fer més que reviure les invencions de l'autor; el director d ' escena no pot,_ animar altre conjunt que el previst per l'autor , Ho repetim: tota la subst~­ oia procedeix de l'autor. Doncs bé, avui dia és tot al contrari. Els autors sembla que han perdut el contacte amb el teatre, o potser amb el pÚblic; han trencat la Jerarquia de l ' escena i lliurat els destins del teatre a l'actor i al director Ella són els responsables de la desmesurada 1mportànci~ 1 abusiva moltes vegades, del director. D'aquest mal ha nascut una fórmula oarbara: la reteatrali tzaci6 del teatre. O, tradu!da més clarament: el director ensenya als autor• al que els autors ignoren, o sigui , les regles de la representació teatral. - 21 Jo poso totes les meves forces al servei d 'un art que estimo . La nostra època necessita un art d'exaltació, com devia ser el de l 'escena grega, que ens porti el consol d'una època difícil, perb rica en evolucions diverses. LOUIS JOOVET : EL TEATRE I L'ESCENA. L'ESPAI ESCENIC Per tal de comprendre bé una obra teatral és necessari col .locar-la a la seva època, segons la seva manera, i a la seva moda. Perb més que el joc dels actors, més que la massa i l'ànima del públic,cal evocar l'aire on es oristalitza la forma del seu impuls, on aquestes dues forces sensibles que són l'escena i l'auditori, buscaren la forma que millor convenia a la seva mútua penetració. En la "reeurrecció" d'una estètica dramàtica la paraula pot enganyar-nos, no l'edifici. Aquest diu estrictament i totalment el qne ha de dir . Per això penso algunes vegades que, a imitació de Cuvier, podré estudiar algun dia l'art teatral a partir de l'arquitectura, trobar la fUnció esquiliana gràoiee a l ' esquelet de Dionysos o el d'Epidaure, 1a de Shakespeare en les petjades d'aquest ani.ma:l deeapare8lt que era el teatre del Globus, la de 114oli~re al Versalles, en què fou representat; en una paraula: fer sorgir d'una pedra,com d'una vèrtebra, el gran cos vivent d 'un misteriós paseat. GASTON BATY : EL TEATRE I L'UNIVERS QUE HA D'EXPRESSAR ~l regne que ha de conquerir el teatre s'estén vers l'infinit. Més enllà de l'home i del seu misteri interior, més enllà de les coses 1 el seu misteri, ens apropem a misteris molt més grans. La mort, les presències invisibles, tot el que hi ha més enllà de la vida i la il.lusió del temps . Nivell de lea balances on s'equilibren el bé i el mal. La part de dolor que és nece~ aària per tal de rescatar el pecat i salvar la bel.l esa del món. Tot, fine a Déu. Basta, indubtablement, recordar breument tota aquesta riquesa que ofereix el teatre per fer evident que no sabria abordar-la únicament pels pr~ oedime~ts tradicionals . No es tracta de "parlar" de tot això , sinó de fer-ho "sensi ble" • D'aquesta manera iDtervenen en el drama els mitjane d'expressió plàstics, colors, il.luminacione. Després, tots els altres: acció, mimica, ritme , sorolls, música, etc. Gràcie s a ells podem lliurar-nos de les velles servituds, passar les fronteres i traduir en el drama integral la nostra integral visió del món. Fins aquí els testimonis valuosíssims d 'aquusts quatre grans genis del teatre, com a pòrtic introductori. Després caldria parlar més extensament, dels temes esmentats , Però_això és treball de meditació. JORDI MARTÍ = ~ s == == = = RCTIVITRTS O rfeó Català - Concert dia 19 de maig 19b0 El concert celebrat el dia 19 de maig, a la nit, obtingué, com tots els de l 'Orfeó Català, un remarcat èxit, t ant de públic com artístic. Fou interpretat el següent programa : r ruera part: • Stabat llater" , de francis Poulenc . - Jacqueline Brumaire , OrfeÓ Català, Orquestra. Segona part : "Ave verum", de W. A• .Mozart; "Pregària a la 'ferge del Remei", de Lluís Millet, i "Dialogues dea c-armelites·' (II escena del 9!. gon acte), de Francis Poulenc. - Jacqueline ~rumaire, Anna - 22 Ricci, Orfeó Català, Orque s t ra. !!I maig, cant Tercera part: 'Cant espiritua l", de Xavier Montsalva tge, i "Cant de Ricard Lamo~ d'alegria ", de Francesc Pujol (versió orquestra l de t e de Grignon). Remarquem que aquest concert no constituí , tal com en principi esta.va anunciat , l'homenat ge al nostre gran Maragall , amb motiu del centenari de la seva naixença. De l'"Stabat Mater", de Poulenc, 1 del "Cant espiritua l" de MontciA. Tant una ~atge en parlàreJil ja en el darrer número de la nostra publica que aplaudí eh~ obra com l ' altra reberen l'entusià stica aprovació del P4blic, lidament els seus intbrpret s: Jacquelin e Brumaire , 0rfe6 Catala i Orquestra, que actuaren sota la d1recci6 del Mestre Lluís Ml Millet. La segona part del programa d'aquest concert simfbnico- choral ena i d'avui -, n oferí tres aspectes musicals de la pregària - clàssica~ popular de pr&aentat s per "Ave verum~, de Mozart , "Pregària a la verge del Remei", Totes tres oLluís Millet, i "Dialogue s des carmelite s ", de Francis Poulenc. bres obtinguere n un autèntic hxit ; la "Pregària a la Verge del Remei" i "Dialoguas des carmelite s" foren bisades davant la insistbnc ia del pÚblic. "Dialogue s des c~eli tes" , llibret d'Emmet Lavery, sobre l'obra~ de màtica de Georges Bernanos, fou estrenada l 'any 1956 al Teatreelde21 l'Scala juny del Jlil.à, i es represent à per primera vegada a l' OJ>era de Paris Londres, deColònia, mateix any. Posteriorm ent ha estat representad~ a Viena, aLiceu, de Barcelona. Tri&&te , Roma, Lisboa, etc., i al nostre Gran Teatre de.l Francis Poulenc escrigué la següent dedicatòr ia a la primera de la seva obras "A la mémoire pàg~ de .U MERE qui m'a révélé la musique, de CLAUDE DEBUSSY qui m'a donné le gout d'en écrire, de CLAUDIO .IIONTEVERDI, GIDSEPPE VERDI, .IIODESTE .IIOUSSORGSKI, qui m'ont servi ici de modèles". L'Orfeó Català en el concert del dia 19 interpret à el quadro II del segon acte. Foren solistes Jacquelin e Brumaire i Anna Ricci. 1 ~ant al •cant de maig, cant d'alegria ", lletra de J • .llaragall ~ música del mestre Francesc Pujol, obra oomposta originària ment per a detres Grira1~' Ricard Lamote blea i chor mixt, ha estat transcrita ara, pel mestre ho per a gran orquestra a fi de poder incloure- la en el concert simfònic-c r de l'orquest ra 1 dels ee~• que resesnyem . El mestre Laaote, profund coneixedo e 1 ,1 tdactes, ha assolit una versió que no lleva paa la frescor, l'optimism • sani tosa alegria que, el mestre PuJol, ben compenetr at amb el text Jll&1'888ll~ havia assolit utilitzan t les nostres Cobles de Sardanes. antusiàati cament "Cant de maig, cant d'alegria" El públic reW 1 la wbratllà amb una llarga ovació. e d 8 t f ~ i d f ~ l ! 1 I· - 23 Tot el programa assol í entusiastes aplaudiments , que obligaren el mestre Lluís M~ Millet a sor t i r repe tides vegades a l' hemicicle. Orfeó Català - Concert dia 5 de juny 1960 Sant Boi del Llobregat El dia 5 de j u.ny , a la tarda, l ' Orfeó Català ee desplaçà en tren especial a Sant Boi del Llobregat, per tal de donar-hi un concert amb motiu de cel ebrar-ee la Festa Major de l' esmentada localitat. La sala de l'Ateneu Santboià, organitzador del concert, s'omplí de gom d'un públ ic addicte, que aplaudí amb un veritable i desbordant entusiasme lea obres que integraven el programa, .conatituit de dues parta. Primera: "Choral a boca closa"~ de Lluís Millet ; "lib.ultanyee regalades", de Sancho Marraco; " Fum, fum , fum , de Francesc Pu~ol; "De Mataró vàrem venir", 1 "El pardal" d ' Eduard Toldrà; "CanÇó del lladre" , de Sancbo Marract.; ".El dimoni eecuat 1•, de Cumellaa Ribó; "Veu, vari , rou" , de Lluís Ml! Millet; "La filadora", de Sancbo Marraco i "La sardana de lea moJl&ea", de Morera. Segona: "Les fulles seques", de Mor era; "Troba~, i "Nadala" , de Joan Comllas; "El rústec villancet",t. de Lluís Ml Millet; "Llegenda", de Tcbaikowski; "Jesús està escoltant ", de william L. Dawson; "La mort de l'escolà", de N!.coleu, i el "Sanctus" , de la Missa del Papa Marcel, de Palestrina. Actuaren de solistes , Laura NúHez, Sònia Al balade j o, Gaietà Renom i Josep LÓpez i Esparbé, Després del concert , ela membres directius de l 'Ateneu Santboià lliuraren a la Junta Directiva de l' Orfeó Català una magnifica i significativa llaçada per a la nostr a Senyera. Tot seguit els cantaires f oren obs equiats amb un petit refrigeri. som a Sant Boi del Llobregat i el s eu At eneu acolli ren l'Orfeó Català amb veritables mostres d ' adhesió i d 'entusiasme, que r estaran inoblidables . " Jovenívola • - Sopar de germanor Dissabte , dia 18 de j<ucy, ti~é lloo a la sala Lluís Millet el tradicional sopar de germanor , que JOVENIVOLA organit za cada any. Cinquanta comensals - voldr íem que aquest númer o fos més crescut - es reuniren 1 sota la presidbncia del Sr. Fàlix Millet i Maristany i del Mestre Lluís Mo 1111llet. El sopar t ranscor regué dins el més agradable ambient d ' amistat, Pou servit amb gran encert pel Sr . Anicet Vergés, gran amic i soci de l'Orfeó Català. En a cabar, Antoni Sàbat, portà l' adhesió més sincera d'Emili Vendrell, recentment intervingut, i demanà a t oté els assistents de recordar-lo, especialment sn aquell acte de germanor, al qu~l ell t enia sl goig d'assistir cada any. En n om de JOVENlVOLA, de tot s els cantaires, brindà pel seu prompte i total restabliment. Tot seguit esbossà amb breus paraules la tasca reaJ.Uza.da durant el curs 1959-60. El Sr, F~liX Millet i Maristany clogué aquesta simpàtica vetllada de confraternitat amb un significatiu parlament, durant el qual ens exhortà a seguir amb més força el camí traçat per tal que JOVEN:!VOLA sigui real.ment el portaveu de tots els cantaires i . els infongui veritablement l'esperit del nostre Ideal. Com a epíleg foren posades unes branques de llorer als peus del bust del Kestre Lluís Millet, que presideix la sala. Per uns moments tothom restà a peu dret, en el més profund silenci . Tot seguit ee dònà per acabat l ' acte. - 24 - Festa de Sant lluís Gonçaga - 21 de juny 1960 La festa del mestre Lluís MA Millet és celebrada cada any entre no sal tres, en la nostra intimi tat, amb una ballada de sardanes, que enguSllJ' anà a càrrec de la Cobla Barcelona, sota el segÜent programa : "Andorrana", de Barguftó; "Flordeneu", de Lluansí; "L'hereu i la pubilla", de Toldrà; "Cançó del país baix", de Costa; "Flor de ginesta", de Pujol, i "La molinera i el músic", de Blanch Reinalt . A 1' intermedi, ·tingué lloc a la sala d'assaigs, en un ambient faiD.iliar, la nostra felicitació al Mestre Lluís MD Millet, Fou el vocal chorieta Jo!'3ep López i Esparbé qui ho féu en nom de tota i li ofrenà un valuós obsequi. El:· Mestre Lluís MD Millet el rebé molt complagut i agraí ben sincerament aquesta delicade sa. Recordà que ela anys anteriors era Emili Vendrell qui el felicitava en nom de tots. Demanà que ara que no podem tenir-lo entre nos~­ trea, degut a la intervenció quirúrgica que ha sofert recentment, el11nguem present i el recordem amb els millors desitjos per tal que ben aviat pugui tornar al seu Orfeó Català. Com una nota de bon humor en aque sta sessió íntima, dedicada a fe~ tejar l'onomàstica del nostre mestre Director, el cantaire M. Piguillem, va llegir una fantasiosa ressenya1_ que digué que publicarà JOVENIVOLA, ai a Déu plau, EL MES DE JULIOL DE L'ANI 1 9 8 6. :~!:a RESSENYA la segÜent: QUE "JOVENÍVOLA" PUBLICARA, SI A DJ!:U PLAU, EL MES DE JULIOL DE L'ANY 1 9 8 6. "El dia 21 del passat mes de juny festa de Sant Lluís Gonçaga, le nostra Secció Choral aprofità de ser 1' onomhstica del mestre Lluís Mil . Millet, actualment Director Honorari de l'Orfeó Català", per a dedicar-li un filial homenatge, que resultà molt commovedor. "El venerable anci à, mestre Lluís MA, 1Jtlllet, que justament el mateix dia 21 va complir els 80 anys d'eda t , fou objecte de càlids aplaudiments quan va baixar l'escala de la sala d'aasaigs,acompanyat de la seva, també venerable muller, senyora Isabel Loras de Millet, "Els dos vellets eren sostinguts pels seua simpàtics néts, Lluís Mil Millet i •.••• , fill de 1·• actual Director de 1' Orfeó, mestre Lluís Millet 1 Loras, i María Dolors •..• , filla de la Sra . M~. Dolors Millet de . . ..•. "L'homenatjat i la seva esposa foren asseguts en dos cbmodes Billons de braços, i ela voltaven, entre altres familiars, els seus fills polítics i el? néts amb què ela ha premiat el Cel, en total set . "Tot seguit, el President de 1 'Orfeó Català. Sr . Fèlix Mi llet i .. " • nét del qui també presidi la nostra Entitat durant molts anys, Sr. FèliX Millet i Meristany, va fer l'ofrena de l'homenatge. Amb paraules vibrants 1, enardidores, eXplicà el sentit de l'acte que es celebrava, i al final bi nagué un esclat d'aplaudiments i llàgrimes de tots ela presents. "A continuació, ela nostres cantaire s, sota la direcció del seu llle~ tre Lluís Millet i Loras , interpretaren les següents obres del eeu estimat pare: "Vou, vari, rou", "La Reliquia", "El rústec villancet", i com ~ nove-. tat, lea compoeicions"Agar" i "Chora", que no s'havien cantat feia mes de e~ quanta anys. 'eJI "L'octogenari i bon mestre Lluís M~. Millet, segui atentament l cució d'unes obres que li recordaven n~ poques coses i triomfe de la eeva v_ da i actuació artística. Perh se'l veia una mica nerviós i amb el seu bast6 r marcava fortament, picant a terra, el ritme i el compàs de les cançons, rec~ dant els seua millore temps , en què tantes batutes havia romput contra l'~ mbnium, amb l'esglai dels choristes que tenia més a prop. "El moment més culminant de la festa, va ésser quan l'actual Director de l'Orfeó, el seu fill, li cedí la batuta per a dirigir les darreres obres del programa. .1. ~ - 25 "El mestre Lluís Mil. Millet deixà el baet6, pujà a la tarima, ea tra am~ un entu= eiaeme molt comprensible, va dirigir dues cançons del mestre Toldrà i tres del compositor Hindemith. L'èxit que obtingué no es pot deecriure L gué les ulleres fosques que protegeixen els seus ulle cansats, i "Acabat el petit concert els Vocals Choristee, en nom de tots els companys , feren present al mestre Lluís Ml. Millet d 'un monumental pastís d'aniversari ~b lea 80 flames eimbòliquee, que ell va acceptar amb la natural eat1afaccio . "Com a coronament d 'un tan bell acte, tots els cantaires desfilaren per davant del mestre festejat , i com a demostració d'afeçte, ela home~ li estrenyien la seva mà tremolosa i les noies més joves, li posaren un pet6 al front". Segurament que aquesta ressenya, acabarà dient : ".Fou una festa que no s'oblidarà, i desitgem que el mestre Lluís Ml. Killet pugui celebrar els 80, els 90 i ela 100 anys, en companyia de tota la gran família, la pròpia i l'orfeònica. " No cal dir que cada paràgraf fou molt celebrat i al final el cronista fou molt aplaudit. IY RLS QURTRE VEnTS I ~~. NOTICIA lli El nostre dilecte amic i col.laborador , Emili Vendrell va sofrir una delicada intervenció quirúrgicai que per totes lea circumstknciee que l'han envoltada, ha posat a prova e tremp, la fermesa i la fe del nostre ex- 9el.lent orfeonista . Gràcies a Déu, ha superat la causa del mal i el seu estat ee ja ben satisfactori. Tota ela components de 1 ' 0rfe6 Català (a més dels innombrables amioe 1 admiradors que té el gran tenor), s 'han interessat per ell 1 no e6n pocs els que l'han visitat personalment : JOVENÍVOLA també ha seguit el cure de la malaltia d'Emili Vendrell 1 recentment ha estat a veure ' l una representació , a la qual pregà que des d'aquestes pàgines i en nom d'ell fes constar la seva gratitud a tota ela components de la Junta Directiva, Mestres i companys cantaires que en aquesta prova per quà ha passat, li han fet palès el seu afecte i bon interès. bliment. No cal dir com desitgem a Emili Vendrell, un prompte i total resta- El dia 8 de juny, lliurà la seva ànima a Déu el Sr. Jaume Marca i G&llifa, pare del cantaire Joan Marca. En nom de tots adrecem als seua familiars el més sentit condol . El dia 11 de juny, a l ' església de Sant Genís dels Agudells, contragueren matrimoni els cantaires Jordi Salvat i Ml Dolors Roig. JOVENlVOLA els felicita ben cordialment i els desitja tota mena de benaurances en el seu nou estat . - 26 El dia 11 de juny, a la nit, l'"Esbart IJ.uís Millet", del "Pedagogi um San Fernando"L_féu la seva presentació oficial a la sala d'audicions de l ' Orfeó Gracienc , ~ recital de danses que oferiren anava dedica t d'una manera e special a l' Or feó Oatalà i al seu fundador el Mestre Lluís Millet . La nostr a Ent i t at fou representada pel Sr . Miquei Saperas, Secretari, i pel mestre Lluís Ml iMillet, a companyat de la seva Sra. La direoci 6 del n ou Esbart els lliurà un pergamí , en el qual 1' 0rfe6 Català era nomenat Soci d'Honor . Recentment mori a Igualada el mestr e Joan Just i Bertr an, f i l l de Cugat de Se sgarrigues . Inicià ela estudi s musical s amb el seu pare, i ale nou anys ingre ssà a l ' Escolania de Montsarrat , on romangué durant set anye, que exerciren en ell una gran influència. Jlés tard amplià ela seus estudia a l'Escola Municipal de MUsica, de Barcelona , amb els mestre s Mille t, Morera, Pelli cer .•• El mestre Joan Just ha e stat un compositor inapiradÍssim, algunes obres chorals del qual han estat j a interpr etades per 1 ' 0rfe 6 Cat alb., amb remarcable ~xit. Esper e• poder-ne donar a conèixer d ' altr es . L' Orque stra Municipal de Barcelona donà recentment un concer t a Igualada, en el qual com a homenatge fou estrenada l ' obr a "Tres quadres simfbni cs", del mestre Joan Just . Al cal sigui! Sanf KO Dolors Agel.l. , contra1t II Què t'agrada més de 1'0rfe6? La seva continuïtat. Què et desagrada més? - Tots ela qui no s ' ho pr enen seriosament. - Quà opines del "Cant espiritual"que vam estrenar el dia 9 d'abri l? - Per poder opinar sobre una obra musical s'ha d'estar ben prèparat, t~ nir una ablida formació musical, i crec sincerament que jo no .a~o qui per opinar . - El~ nous models de les noies de 1 ' 0!: fe6 1 creus que han conatituit una millora? - si, ham guanyat molties im. A què creus que és degut que el.s e~ tai res de l' Orfe6 Catal~ tinguin tan pooa afici6 per totes les activitats musicals que, al marge de l'0rfe6, es cels bren al Palau? - No tenen prou formació musical i aixb fa que el. nombre de cantaires que assisteix als oonoerts sigui reduidissim , JOSEP MARIA PRAT. tenor II - Qu~ li agrada més de 1'0rfe6? - L'obra artística i cultural que representa dins el nostre paia. Què li desagrada més? - La f alta de disciplina que hi ha en molts dels cantaires. L'any del seu ingrés a l ' Orfeó CatalU El 1944L ~uan jo tenia 34 anys. Fou el Sr . Jlo'DUli Jové bon amic meu , qui em portà a l ' Orfe~, que aleshores, degut a les cir~stàncies, tenia pocs cantaires. - Quà ,oreu que seria interessant de ter perquà els cantaires donessin en el treball de cada dia un major rendi- 1 ment? - En primer lloo, crec que f6ra necessari que tots els cantaires tin&U'•sin una f ormació musical molt mh à! plia. Si f os passible, convindria que l'Orfeó organitzéa unes• classes per a tots, aspirants i oantairu. Aixb crec que facilitaria molt la t a sca del Mestre. J OSEP VILARDAGA I BUXÓ, Vice-Presidct de 1' 0r1'e6 Català, - Qu~ li és més plaent de l'Orfeó? - Sense cap mena de dubte, la flalll& d' i deal de qu~ estan posseits Keatn• i cantaires; l'abnegació i l'esperlt de sacrifici és adm1rable 1 i proves n'han donades -en cir~stancies exce¡: cionals. 1 - Quà li desplau més? Com a desplaure ' m, resj ara em compl~ ria, tot i disculpant-no, que durct els ase~iga, s'enraonés meATs· AiXÍ s 'evitarien, segurament, multe d'a~ qualls secs: "prou!", "calleu I", del Mestre. - <&ants anys de soci de l'OrfeÓ i qu~ts a la Directiva? ~ Si no m'erro, uns quaranta cinc de llT ci i prop d'una vintena a la Junt• ¡ rectiva . L' any 1920 hi vaig entrar formai'-ne part com a Vocal, 1 fou, aleshores que vaig tenir 1' honor db~ seure'm al costat d'aquells ~ - 27- mea que i'oren els .Mestres Lluís .Millet i Francesc Pujol, en Joaquim Cabot i en Vicenç de .Moragaa. De tots els que la integraven aquell temps, viuen encaraj gràcies a Déu, l'exquisit literat awne .Martí .Marull i l'exemplar cantaire degà, .Miquel Valls. Al Cel eien els altres bons companys . A la represa de les activitats de l'Orfeó, després de la nostra trista ~erra, per indicació del plorat Mestre Pujol vaig ésser cridat novament a formar part del Consell Dire.ctiu, oom a Vice-President i vaig ocupar amb profunda emoció, el càrrec que anys enrera havia exercit aquell venerable· -i eminent company, model d' h:!! militat i bonhomia, que fou el Sr.Vicenç de Moragas. - El nombre de socis actuals de la. nostra Entitat, creu que és suficient pel que l ' Orfeó Català representa dins del nostre país? -Evidentment, no. Ni està d'acord amb el que l'Orfeó Català representa a la nostra terra, ni és suficient per al ,desenvolupament que caldria que P.!?. gues tenir. L'ajut econòmic que suposar~a un major nombrà de socis protèQ tora, possibilitaria molt lés que, P.!?. dr!em dir, actuacions extraordinàries de la nostra Entitat. Amb tot , cal t~ nir present l'especial carà cter de l'Orfeó Català, que a dife~ncia d'a! tres anti tats semblants, solament es dedica a la tasca artística i no té seccions d'esports, teatre, o d~entr~ teniments diversos , que poden ajudar a nodrir les llistes de socis de les al.ludides entitats . Cal confiar, però,que l'actual campanya· ae captació de nous socis, donarà, com ja està donant, un bon resultat i arribarem als 4,000 • •• , no pas, però, per donar-nos per satisfets. - No creu que seria molt necesari un contaote més directe entre tots els membres de la Junta Directiva i els cantaires? - llo hi ha cap dubte que el major contacte entre tots els elements que ~ tegran l'Orfeó és desitjable i convenient, i per suposat que, més encara, el dels cantaires i la Junta Directi va; però, pràcticament , no és pas · massa fàcil, llevat en ocasió de so~ tides, en les quals hi ha més oportu nitat de relacionar-se uns i altres: Moltes vegades se m'ha -dit que els membres de la Junta haurien d'assistir més als assaigs de la massa cheral. Personalment lamento que l'edat i la prescripció de sortir de nit al menys possible, em privin de fer-ho com voldria, però l'assistència als assaigs no dóna gaire ocasiÓ de contacte; els cantaires i els Mestres fan la seva feina i no és pas de des torbar-los. A més, un cop aquells ti nits, tothom té prou justificada pre~ sa per a retornar a oasa. Un bon llaç de ·relació entre el chor i la Junta són els dos Vocals cantaires, que en la meva modesta opinió, són poc aprofitats pels seus companys per tal de fer-s~ ressò d ' aspiracions, suggerèn cies o queixes, que la Junta Directi va hauria de conèixer i que podria resoldre. Podria citar-nos algun dels moments més emotius viscuts dins l ' ambient de l'Orfeó Català? . Ben cert que sí, i l'enfilall seria llarg. Com oblidar l'anada a Roma per l ' Any Sant de 1925?Pius XI passant per davant de tot l'Orfeó Òatalà, d2_ nant-nos a besar, un a un, el seu Anell, tocant i beneint la gloriosa Senyera i escoltant els cants de l'Orfeój són c~ses de record inesbo~ rable. o puc dir de mi, ~ue no refet de l'emoció , en sortir, no vaig tenir paraules per adreçar-me al Me~ tre Millet, i no vaig poder fer altra cosa que prendre-li reverentment la mà i besar-la-hi . La primera audició del "Requiem", de Mozart, amb la qual el mestre Lluis 111, J4illet iniciava la seva actuació com a Director de 1'0rfe6 Català i aquest reprenia pÚblicament les seves activitats, després de tants anys de forçós silenci . Aquell esclat d ' aplaudiments, que interro~1a l'~ dició , en acabar els Kyries i consagrava el nou director, em produí extraordinària emoció; veia convertida en realitat una ~sperança i assegur~ da la continuacio de l'Obra del Meetre fundador , en la persona del seu fill . - 28- ORfEOnS Df CRTRLUnYR o Jl' Orfeó Vigetà El dia 26 maig, Festa de l'Ascenci6, tingué lloc el XVII Aplec de Sant Miquel a Puiglagulla - Plana. de Vic - . L'Orfeó Vigatà, principal organitza dor d'aquesta ja tradicional festa de- germanor, cantà durant la Missa que tin-gué lloo al Santuari, a dos quarte d'onze del mati. Després es formà la prooees6 del Via Cruois fine a la Oreu de Montagut, on tots els assistents cantaren el "Crec en un Déu". A la tarda, ballada de sardanes i jocs muntanyencs. Com a comiat , es cantaran els Goigs a Nostra Senyora de Puiglagulla, venerada amb gran devoci6 per tots els de la Plana. Orfeó Enric Morera 1.: l Jll d PI L•Orfe6 Enric Morera, de l'At eneu de Sant Just Desvern, acaba de fer aparèixer uns fulls, que seran d'ara endavant el portaveu de les seves in- amb quietuds artístiques i culturals, i significaran una més estreta connexi6 la vida dels altres Orfeons del nostre Pafs. JOVENÍVOLA, que perla també an nom de tots el.s cantaires de 1 '0rfe6 Català, felicita ben sincerament l ' 0rfe6 Enric Morera per l'encert que ha tingut en publicar aquestes pàgines, viu reflex de totes les seves activitats . i del més noble ideal. Orfeó de Sabadell El dia 19 de JunY a la nit, aquesta entitat choral celebrà un concert d"Sdioat als seus socis protectors, al teatre "La Faràndula" . El programa estava format de tres parts; la central anà a càrrec de la Seooi6 Infantil, de 1'0rfe6 de Sabadell. A la primera s'interpretare n obres de Planae, Mendelssohn, Debussy, R~aky-Korsakow, Spilmann, Zolotarief, Brahme i Bolet. La tercera estava integrada per obres dels mestres Eduard Toldrà, Lluís MO Millet, i Adolf Cabané. L'Orfe6 de Sabadell , que dirigeix tan encertadament el mestre Adolf Cabané, obtingué un èxit assenyaladissi m. Els mestres Toldrà i Millet que havien estat invitats a aquesta audici6 reberen càlids aplaudiments, en acabar-se la interpretaci6 de les seves obres respectives; el mestre Caban~, davant la insistència del pÚblic ela cedl la batuta i dirigiren les seves pròpies composicions, que tan fervorosament havien estat acollides. El concert acabà amb "Lloen ça a la música", del mestre Adolf Caban6. La nostra felicitaci6 a l'0rfe6 de Sabadell per aquest nou èxit. e: Sl lll e d a. e OrfeÓ Cetelà, de Mèxic L 1 0rfe6 Català, de Mèxic, ha celebrat recentment el XXè aniversari de la seva fundaci6. El dia 19 de juny, a les onze del matí, aquesta entitat ~al, ten allunyada de la nostra terra però plena del mateix esperit, celebrà un concert en commemoraci6 de l'esmentada efemèride. Després es reuniren to~s en un dinar de germanor i simpatia. JOVENfVOLA, que representa tots els cantaires del nostre Orfe6 Català, felicita ben cordialment l 1 0rfe6 Català, de Mèxic, i el seu mestre, Josep Montfort, en aquests vint anys d'obra orfeònica i ela desitja que per molts anys puguin continuar cantant pel nostre gran Ideal . Reprodu!m en aquestes pàginea'la carta rebuda de 1'0rfe6 Català, de Mèxic.Diu així: "Benvolguts compatriotes: Ens plau fel'-vos trame ea, junt emb la present, d'un programa del concert que acabem de donar, amb motiu del XXè anive~ sari de la fundaci6 de la Maeaa Choral . Aquesta Massa Choral és la continua- a. e - 29 Jlb.ic fa 53 any e , però que e ' extingí ci6 del grup polifònic que fou fundat a per manca d ' emigració catalana . Per mitjà del programa podeu veure que restem fidels a totes aquelles grans figures que forniren obres per als nostres Orfeons, i que recordem l 'augasta figura del mestre Lluís Millet. Encara que modestame nt seguim les · petjades del gran Mestre. Aprofitem a questa nova avinentesa per t estimon iar-vos la nostra més distingida considera ci ó i apreci. PBR lllOIII'S ANYS , . , OIU'EO CATALA, . Joan Potau, Secretari" DE M&llC li M. ),ecdó. 111~ Per i Per a Ona de les dificultats que presenta la sintaxi catalana, és saber exactament quan cal emprar la preposició simple ~ o la composta ~ · Com remarca Cèsar A. Jordana en el seu interessant llibr~ "El ca talà i sl castellà comparats", ela castellans quan diuen " por" i "para" gairebé no tenen dre t a equivocar-se. En canvi, els catalans que solem dir sempre ~. tenim més exc usa quan ens equivoquem no usant ~ quan cal emprar-la. Un c as e xtrem d'aquesta confusió ée aquell crit dels venedors de coses puerils : "Pe l nen i per la nenal " , en lloc de : "Per al nen i~ la nena ! •. Un altre ca s curi ós és aquell en què l ' Ús erroni d'una proposició castellana ha portat un mal ús d'una de catalana . Ocorre en els rètols que diuen "Pis o para alquilar" (en lloc de "Piso por alquilar", és a dir, "sin alquilar") i que hom tradueix " Pie per a llogar" (en lloc de "Pia .ll!!!: llogar) . En general, a "por" correspon correspondència no és sempre exac ta. ~. i a "para", ~· No s'ha d'escriure mai " pe r a que", sino per què o "Per què no e s tudie s més? Perquè em manca temps". Però aquesta ~. Exemples: Tampoc no és correcte "per el", ja que ela dos elements ea contrauen 1 fan ·~" 1 i en plural "~" . Exemples : "Passo ~ carrer de baix". "He anat .E!li-voltanta del poble". Però la contracci ó ea desfà quan el mot que segueix l ' article "el" · comença en vocal : "Passo ,ruu: 1 ' hort ". Hi ha casos en què l ' Ús de ~er no ofereix ca p dub te : "Van entra r ,ruu: la porta gran" . "Treballen.!!!!: força"~Anirem a Roses ~ mar" . " L' han ca s tigat J2!!l: dolent". "Sempr e obra .ll!!!: interès" . Davant un nom o un pronom que representi el motiu , el mitjà o l ' autor de l 'acció expressada pel verb, escriurem .ll!!!:: "Ens sacrifiquem per la causa (o per ell) ". "Ho ha fet per por (o~) · . "Per la vida es perd la vida" . - 30 "La. fe sta ee fa ~" Perb, quan representi la finalit at , l ' objecte o la destinació, rem u"- ~: "No hi ha prou llibres per a tothom" "Han dut una carta per al Joan" "Lea lleia són per a nosaltres i per a vosaltres", "Posaren taules per als convidats". Davant d'un 1nfin1tiu, quan l'oració que conté l' infin1 t1u de pb d'un verb d'acció voluntària, posarem~· Si l'infinitiu depèn d ' un nom (substantiu o adjectiu), d 1un verb d ' acció involuntària, o d'un verb acoa~­ nrat d'una negació , aleshores emprarem .P!!..!:.....!!· Compareu, ei UB plau, els eeguants exemples : ptr (verb acció voluntkria) Sols es preocupava per satiefer la seva ambició La família ha anat a Oaldetes per passar-hi 1 1 estiu . per a (verb acció involuptlria) No tenien aigua per a ~ Han portat fruita per a~ Aquest .2ll no és !!2_ per a el foo. ~ ~ S ' ha llevat Tot això ~ prou per a los convençuts . L ' he enviada a casa per recollir els llibres. Aquest noi no serveix per a dependant. de mat! per ésser el primer d'arribar. En aquests darrers casos, el castellà usa molt sovint ls prepoe1ci6 1!2!:= "Hemos veni· Q.o (acció voluntària) ~ver (infinitiu) al en.fermo". "Hem vingut ]!!. veurt el malalt" . "~a", mentre el català, com hem vist, empra la preposició Recomanació :f:inal : .En cas de dubte i sempre que ls omissió de la! no doni lloc a confusió en el sentit de ls frase, és millor usar ,Ptt' en comptu d e per a. Sempre serà una.falta menys greu i no farà tan mal efecte com pro· dueix veure un~ fora de lloc . P. BIBLIOTE CR Llibres catalogats darrerament : AUREA DICTA, per Jordi Lombard. - Fundació Bernat Metge L'INSPECTOR ARRIBA TARD, per Manuel de Pedrolo - Biblioteca Raixa, núm. 44 , S LA REIVINDICACió SOCIAL DELS REMENCES, per Joaquim Camps i Arboix. Col.lecció "Episodis de la Història~. ELS JOVES I ELS AI:.a!RES, per Josep Mll Espinàs - Nova Col.lecci6 Lletres, nÚ3• )! ABUARIO ltiDSICAL, Vol. :IIII. - Institut Espanyol de Musicologia . Noves subscripcions' MUSICA,- Publication mensuelle .- Redacteur en Chef: Jean Dewelster - Par!s - 31 - El Mestre Millet vist pe r J. Renart El dia 1er. de juliol del 1928 l'Orfeó Català f~u una excurai~ art!s tioa a Sant Feliu de Guíxols, El senyor Joaquim Renart, que acompanyava 1 ' O~­ fe6 en aquest viatge, ens deixà un record gràfic i juet!eeim del mestre Killet dirigint el concert que la nostra massa choral donà al saló de Novetats d' aquella ciutat . Com sempre, ens hem d ' ajustar a la crbnica, per donar una viei6 esquematitzada del moment que ens evoca el dibuix al llapis de Renart. En aquesta ocasió , l'Orfeó Català es desplaçà a Sant Feliu de Guíxols en el vapor "J .J. Sister" ,_en una deliciosa excursió marítillla or~tzada per "Viatges blaus". El viatge és descrit pel fantasiós i il . lusionat cronista amb tots els matisos i evocacions que li suggeria el pas per les viles i ciutats de la costa, l'arribada solemne i innesborrable al port de Sant Feliu , amb l'escullera i els molla plens de gent, que donà la benvinguda als cantaires i al mestre Killet, la missa a l ' esgl~sia parroquial , vell monument, del segle XVII, la rebuda a l'Ajuntament, el dinar, i finalment el concert . Feia exactament 27 anys que l'Orfeó Catala havia estat aplaudit, tamb~, a Sant Feliu . ,_ Al saló de Novetats, com hem dit , l'Orfeó Català, dirigit pel,aeu mestre Lluís Killet, donà un memorable concert . "El Cant de la Senyera" "La !illa del marxant", de Oumellse Ribó; "Cançó del lladre", de Sancho Marraco"; "El fill de don Gallardó" , del mateix autor; "El cant dels ocells", de Millet; "El noi de la .Mare", de Nicolau; i "Empordà i RossellÓ"t de Morera, formaven el programa de la primera part , que obtingué una acollida triomfal, despertant els més vius comentaris en l'auditori, segons ens diu textualment la ressenya apareguda a la Revista Musical Catalana del mes de juliol d'aq~ell any. eió 41· W'8 I )i La segona part era integrada per les obres del mestre Vives, "La fira•¡ "Jesús i Sant J oan"; "Canta i vola que fa sol"; "Processó a la Muntanya" i "la BaJ.enguera" . A la tercera part l'Orfeó interpretà "Garideta" i "Tres ocellets del Paradís", de Ravel; "Cançó de la .Moreneta" (secció de noies) i "La mort de l ' escolà", de Nicolau, i el "Credo de la Missa del Papa Marcel", de Palestrina. El Mestre rebé una llaçada, ofrena del poble de Sant Feliu, i juntament amb els cantaires, fou ovacionat llarga estona. La crbnica esmentada comenta el comiat emotiu al port de Sant Feliu, l 'espectacle fervorós de la multitud, el retorn per mar en la nit amb la mateixa nau "Sister", i l'arribada al port de Barcelona. Per altra part, la premsa,com en tots els viatges i excursions artístics de l'Orfeó es féu rese6 d'aquella important efemèride . L' enviat especial de "La Nau" b-VII-1928) escrivia: "Aquesta excursió ha conetituit un altre èxit formidable del nostre benemérit Orfeó . El mestre Millet, els altres mestres de l'Orfeó Català i ela cantaires poden estar satisfets. Catalunya, també. La música excelsa dels nostres cantaires triomfa arreu" . Així mateix, l ' enviat de "La Veu de Catalunya" (3- VII-1928) escrivia : "No detallarem el concert perquè n'hi haurà prou amb dir que fou una ovaci6 unènime i seguida . Certee frases de leH cançons eren copsades pel públic i ovacionades estrepitosament i significativament .• • El professor nord- americà Mr . Huo Rose, (director de l ' Schola Cantorum de Nova York, i successor de Kurt Schindler, que acompanyava l'Orfeó per tro~se circumstancialment a Barcelona) exterioritzà ostensiblement l'entusiasme que l i movia l ' Orfeó 1 vàrem sentir que deia: •te el millor del món; no en conec més que un altre que pugui ¡ompa~ee-li; és un ohor d'homes de Txecoslovàquia, perb el Catalh el supera. quall es admirable per la seva força , perb aquest per la seva força i per la seva gràcia. Ee sorprenent la vida que el mestre Millet sap donar a les composicions". El popular setmanari guixolenc "L ' Avi Muné" descriu en la primors f~a la visi ta de l'Orfeó Català. Evoca així els moments del concert: "La o~ada sala s ' ha emplenat totalment . Allb no és ple de teatre: és tot un pobii en jubileu . Els chorietes s6n a l ' escenari. Millet 1 alt, musculós, tot un nervi en tsneió , engrapa la batuta •.. . (Segueix J.a ressenya del concert • •) ~ urent el qual tot han estat aplaudiments entusiastes i inacabables. Bella fieta , a fe, aquesta de la visita de l ' Orfeó Català. Guíxols qui ha ofert una n açada blau-cel amb una escaient llegenda, a la gloriosa institució ohoral , 0 1 'oblidarà ten fàcilment" . = = J. ~-+­ t:f~IW ~~ .. !>l- ~t..;.· ~..;.t.