L'Orfeó Català en el seu 75è aniversari; Lluis M. Millet; Las Cantatas de la Gratitud de Haydn; Joseph Haydn; Les Estacions per l'Orfeó Català; El 75 aniversari de l'Orfeó Català per Oriol Martorell; Notícies de l'Orfeó Català; Josep Anselm Clavé; Una estètica actual per a la música d'ahir i de demà; Noticias y comentarios: Instituto de estudios norteamericanos, Tinell; Cartas a la redacción; Los conciertos: Hèctor Garcia; Concursos y festivales; Vida musical; Música pianística española interpretada por Sofia Puche; XI Gran Premio del Disco 1966; Discos: Mahler, Simfonia nº 1 en Re Mayor; Guia de conciertos
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
Como un signo preciosísimo consa¡¡;rado por el uso del tiempo be ber· es un lenguaje <pte excluy•· beber noo transmitc símbolos úti)eR de intención humana cualquier otra modulaci6n vocólica Pacto, Rito, .Tnramcnto: Palabra. Ofrenda, Hospitalidad . Practica•· el upogM del vino es inventar un idioma que sc afirma en una modula ción vocúlica signifirutiva: ol·l'rel"'la Franciséo Olivella Vilafranca del Panadés L'Orfeó Català en el seu 75è aniversari Són rars els pobles que amb una forta tradició cultural, comptin, a més, amb institucions definidores de oada etapa de la seva evolució i dotades, per tant, d'una espeolal slgnlflcaoló representativa de les seves inquietuds espirituals transcendents. En el curs dels anys hem assistit al naufragi o a la decapitació de moltes Institucions representatives de les més cares realitats socials i culturals. ~s per això que votem destacar la importància que té per al nostre univers espiritual el fet que una institució - en aquest cas, l'Orfeó Català - tan representativa d'un sector de la nostra cultura, hagi assolit 75 anys de vida i de realitzacions positives; que la iHuslonada aventura que emprenien els mestres Llufs Mlllet i Amadeu Vives hagi tobreviscut amb empenta I vigor enmig de tantes calamitats, obstruoclon!t I adversitats. Cal, però, no perdre de vista, quo sobreviure és només, de vegades, el slmbol espectral, que com una pantalla. amaga una forma de vida vegetativa. En la nostra circumstància actual, haver sobreviscut representa molt més: significa haver lluitat per existir, per no quedar esborrat del mapa de les Idees i alxl, l'Orfeó ha sobreviscut, no Ja com a formació coral (element visible extern), sinó com a entitat aglutinadora d'un pensament que, essent fonamentalment musical, empara a més en el seu programa un dllatadlssim camp cultural on tenen cabuda totes les especialitats I variants del pensament. Et lluminós historial de l'Orfeó a través de tants anys de presència activa en la vida de Catalunya, ens pot fer caure en el miratge d'una excessiva Idealització del seu present, o també de tenir un optimisme inconscient per al seu futur. Creiem que oal recordar sempre el que diu Malraux: la cultura no s'h ereta: cal conqueri.J:-la. Ahir, - en aquell gloriós ahir - a través de l'Orfeó, oristaHitzà el més granat de ta nostra incipient cultura musical contemporània, gràcies al poder acollidor de la seva cordial empresa. Avui, l'Orfeó, cremat en la lluita, però madur per formaol~ pot abocar-se - ha de fer-ho - a la conquesta del futur, i per futur hem d'entendre guanyar i representar les no.· ves premisses que l'expressió actual Imposa a la nostra societat. ~s la prova que 11 Imposa la seva pròpia obra I és també la imperiosa obligació que té, per a continuar al oap de 711 anys, donant fe de Joventut que vol dir d'autèntica vitalitat. MANUEL VALLS LLUIS M. MILL ET 0 A l'Orfeó Català hom pot escoltar musica tothora. De vegades, jo treballada, o 90>· rebé, en els assaigs generals; d'altres, ja del tot perfeccionada. I, o les tardes, després de les sis, podem escoltar-hi els petits cantaires, futurs elements del cor, que aprenen les primeres lliçons de solfeig. Aquest vespre, mentre esperem el mestre Mi llet, ens acompanyen un grup de mores que tot fent tertúlia, assegudes als bancs del vestíbul de l'Orfeó, esperen la sortida de llurs fills. Arriba el mestre Millet i ens rep amablement, disposat o donar-nos uno estona de converso... Mestre: Quantes vegades ho interpretat «Les Estacions», l'Orfeó Català? -Al llarg dels setanta- cinc anys d'existè ncia de l' Orfeó, han estat interpretades diverses vegades. Jo, particularment, les he dirigides due s vegades, abans d' aquesta. I, en alguna ocasió, fraccionades : la Tardor, l' Hivern ... - Represento molta dificultat preparar uno obro d'aquesta envergadura, mestre? -Dificultats ... ! Cada vegada que ha calgut assajar- la ha estat .com si es prepares per primera vegada. L' interval d' anys que va d' una audició a l' altra fa que, maltes vegad11, la renovació de cantaires sigui notable. A més, però, encara que na fos així, caldria que l' obra fos treballada de cap i de nau. - - ¿Hi ho molt d'interès o entrar o formar port de lo gron família dels orfeonistes de lo caso? - Sí, veritablement re bem moltes soHicituds. Però, ser cantaire vol dir sacrificar-se; i això, no tothom està disposat o fer- ho. L' eufòria, davant les exigènci es de la feina, desapareix. A més, són indispensables uns coneixements musicals una mica amplis, per a ser membre de l' Orfeó. - Els setanta -cinc anys d'edat de l'Orfeó, què són per o vostè, mestre? -Naturalment, un motiu de jaia i de satisfacció. - Aquesta diguem-ne herència que vostè ho fet créixer en qualitat, si això és possible, d'ençà de lo seva primera actuació com o Director, ¿li semblo convenient que continuï «en família»? -Si hi ha aptituds, amor a l'obra que l' Orfeó Català representa i oportunitat, sí. - Creu que aquesta obro anirà endavant, sense decaure, mestre? -Almenys, tots els nostres esfars os van encaminats a aquesta finalitat. Si per cas no es fes possible, no seria pas per culpa nostra, sinó dels altres ... Lo seva mirada penetrant i escrutadora no ens ho deixat mentre parlàvem. Les seves respostes són directes i precises, com el seu esguard. Res no li passo per olt, del que comentem i anotem. Aquesta meticulositat en l'observació dels detalls ens confirmo lo seguretat que jo tenim en lo precisió de lo seva tosco de Director. El timó està en bones mons. Lo fermo tradició coral de l'Orfeó Català, no és pas fàcil que trontolli ... M.• TERESA 4 [521 GIM~NEZ .. oi- de tri- res de de en J.P. El gran escriptor que ha fet del català un idioma universal 1 2 EL QUADERN GRIS .,,,, •• Jo'" '"'" Un dietari de joventut del gran escriptor en la major part inèdit, sobre el món familiar de Palafru~ell i dels anys d 'estudiant a Girona i a Barcelona 50 pògs. AIGUA DE MAR llibre que recull tot el que Plo ho escrit sobre el mor, omb més de dues-centes pàgines inèdites 650 pàgs. Retalli avui mateix aquest cupó i envii'l o: ANCORA Y DELFIN ·Av. Glm. Franco, 564. · Borcelona·ll o Desitjo rebre més informació de l'O. C. Josep Pla Enviint-me las condicions de SUBSCRIPTOR PREFERENT per o adquirir el sis primers volums de l'O C. Josep Pla o ...... Senyor . Adreça ... .. . . . ~ . .... Professió .. I Volums encuadernats en pell. dl Població .... . . ...... .. .. ) EDICIONS DESTINO Tallers, 62· ·Tel. 231 7605 · 8ARCELONA·l 11 CANTATAS DE LA 111 GRATITUD DE HAYDN Doce Mlsas, un Te Deum. un monumental Stabat Mater, con orquesta Y órgano, tres oratorios y «Las siete palabras de Cristo», constltuyen e¡ corpus de la producción religiosa de Haydn. De este catalogo, no obstante, solamente los oratorios «El regreso de Tobias», escrito en 1775, inmerso todavia en las formas italianas, <CDie Schopfung» («La Creac16n»), compuesto entre 1795 y 1798 sobre un texto que debia musicar Haendel, y «Jahreszeiteru> («Las Estaciones»), con literatura de Van Swieten, inspira.do en un poema de Thom~ son. y estrenado en 1801, alcanzan boy los honores de interpretaciones mas o menos asiduas, especialmente los dos últimos, caracterlzados por una nueva concepción expresiva y una mas espontanea variedad descriptiva y sentimental del lenguaje vocal e instrumental. Qul.z8. por un afan generallzador se ha dado en llamar oratorios a «La Creación• y a «Las Estaciones», cuando en rea.Udad no son sino cantatas profanas o «Cantatas de la Gratitud», género muy en boga en la época de Haydn. Generalmente se lnterpretaban ante los reyes, excelencias o emtnencias, con un público escogtdo y el compositor de palacio sentado al clavicémbalo. Ni «La Creación» ni «Las Estaciones» estan intormadas directamente por el sentlmJ.ento rellgloso; en todo caso solamente lo rozmt. Y si bien se anallza, el arte del desarrollo sinfónico de estas obras se basta a si mlsmo, independientemente dQ la finalldad del texto puesto en música. En «Las Estaciones» hay mas alegria e incluso mayor efecto decorat1vo, y en realidad [55) 7 sólo conserva de la forma oratorlo la estructura, mientras que et caràcter de la acclón y el color descriptiva de la música las asemejan mas blen a una cantata profana de ambiente bucólico, elegantemente expresado, eso sf, porque sl hay algo que no o!re2ea dudas en la gran partitura de Haydn es la belleza de la insplraclón, la fiuldez de la Unea. melódica y el llrlsmo noble. A pesar de todo se ha querido ver un principio religiosa en la afable Y persuasiva música de «Las Estaciones», pero no seré. necesario profundlzar mucho en esta obra para darnos cuenta que la idea filosófica cede en favor de la. potencia de la música, formalmente claslca, pero diversa, encantadora por sus refèrenclas campestres y sus caUdades imitativas; deliciosa Y sugestlva por el aspecto cordial de las arlas, dúos y recitativos que los personajes del poema alternan con los maravillosos corales. La partitura de «Las Estaciones» es ajena al bien o al mal; es slmplemente una música serena, penetrantemente espontanea, de una hermosura inmaculada, gratamente pintoresca en las escenas de la vendlmla o de la caza, grandiosa sin énfasls en la fuga final, donde se alaba al Alt!slmo y se le agradecen sus dones. En esta composlclón todo es clara y sensible, lngenuo y conmovedor, con un sentida humana comunlcatlvo. El texto ut111zado para esta cantata es una poesia de Thomp.son, de escasa calldad, por lo que el gran mérlto de Haydn estriba en haber logrado un ambiente y un clima subjetlvos donde la Naturaleza es cantada en todo su camblante esplendor. Con pasión y entusiasmo admirable a los sesenta y cinca años del compositor, Haydn emprende una. labor que resultaré. la cumbre de su extensa. producción. Haydn, no obstante, desconflaba. de sus proplas energ!as, pues juzga que su eda.d avanzada no le permitlré. lograr la juvenil frescura que exige la pintura de la Naturaleza. cDiariamente oigo palabras de asombro sobre el fuego que anima a mis últimas composlclones; pero nadie qulere creer cuanta pena y esfuerzos me ha costa.do e¡ realizarlas. A veces. la debllldad de mi memoris y la escasa resistencla de mis nervios me destrozan durante varlos dfas, sin que sea capaz de encontrar la menor idea». No obstante esta confesión, con renovados impetus y en lucha con el texto, el anclano música va escriblendo s u gran obra; los versos cob ran vida, y cuando la. letra decae surge un comentaria orquestal que establece el necesarlo equillbrlo. Los persona.jes del poema son: Slmón, rico hace.ndado; Ana, hija de Slmón, y Lucas, ca.mpesino, novio de Ana. El coro, representa los campeslnos y cazadores, protagonistas todos cuyas inquletudes psicológlcas encuentran en la orquesta una magnifica base. La habllldad con que esté. tratada y su clarldad de escritura son realmente cautiva.doras, de una fuerza descriptiva insoslayable. El preludio orquestai expone la idea de la translclón del invlerno a la PRIMAVERA, como un despertar de la Naturaleza. Tras unas sombrfas y graves melodlas, recuerdo de la estación !rfa, se abre paso un motivo jublloso, cua! primer rayo de luz de un amanecer que perfUa el horlzonte; la sensaclón de paz es evidente, tan sólo alterada por teves ràfagas de viento. Entran en acclón los tres personajes centrales representados por tas voces de bajo, 8 [56) soprano y tenor. c.uya diversidad de caracteres se manifiesta abiertamente apoyandose en el mismo motivo que se utiliza en la introducclón. Un coro de aldeanos canta con sencillez emocionante la bendición primaveral («Baixa del cel, oh temps mes dolç de l'any»). Simón eleva su canción slrvléndose de un rústlco y alegre tema que Haydn había ya utilizado en la sin!onla «La sorpresa». pero camblando incesantemente el tono para describlmos mejor las ldeas de esperanza, fatiga, dolor, alegria y súplica de protecctón divina para conseguir el !ruto anhelado. Los tres solistas entonan una plegaria exquisita lnterviniendo el coro y la orquesta ¡¡ue desarrollan e¡ tema de la oraclón en una. fulgurante fuga. Canticos de alegria festejan el don de la lluvia y el pasaje es una explosión de luz y color. El momento es propicio para el idilio de Ana y Lucas. que a dúo cantan una descrtpción del aspecto jovial de los campos y los prados, sumandoseles el coro en un tema pastorll que termina con aire de danza. La orquesta ~obra de PI'onto inusitada vivacidad irnltando la animada vida del rulseñor, del cordero, Jas abejas, los peces, los pajaros ... S!món recuerda que todo se debe a la bondad de Dios y a la constancia en el trabajo, uniéndose el coro en un tr!o bellamente acompañacto por la orc¡uesta, en el que Haydn se eleva a alturas de inefable serenldad. La cantata dedicada al Verano es toda ella una maravlllosa pintura del natural. El canto del gallo y las notas del caramillo de un pastor nos describen el nacimiento del dia. Los tres solistas y el coro cantan un brlllante [571 9 himno festejando las luces rosadas que colorean las cimas. El poder evocador de Ja música de Haydn es aquí de un valor incalculable bellísimo en el andante encomendado al coro. El sopor del mediodía estival balla expreslón directa en la cavatina de Lucas, quien descríbe con l{mguidos acentos la Naturaleza bajo el peso de un sol implacable. La acuarela es realmente prodigiosa por la gran acumulación de detalles. sucesivamente, los tres solistas en sendos recitatives, marcan la transición a un pasaje mas sombrío. La t01·menta se avecina y un fugaz relampago lleva el temor al animo de los campesinos. que, en coro, prorrumpen en un grito apoyado sobre los dísonantes sones de Ja orquesta. La tempestad se aleja y todo se reanima con la reapariclón del sol. El ocaso del dia se acerca y la música de Haydn se recrea en una nueva pagina descriptiva en la que escuchamos el canto del grlllo, el croar de Ja rana y el mugido del buey. antes de que Jas notas de la trompa nos adviertan de la inmediata llegada de la noche, mlentras un placido coro canta su agt·adecimiento al fin de la jornada. La obertura con que se inicia el OTO'NO es un sentimiento de alegria por la abundancla de la cosecha. El trio de solistas bendice los frutos del trabajo. («Treball, oh sant treball, de tu tot goig ens ve»), afirma el coro. Una escena de amor se produce entre la soprano y el tenor, expresada con un candor y una ternura primitives. Un cazador, perslguiendo a una liebre, lnterl'umpe el idUio, siendo asombroso e¡ detalle con que Ha,rdn nos describc la carrera veloz y zigzagueante de la caza acasada por el perro. Una llamada de cuatro trompas reúne a los cazadores animandose una escena de caza que es una de las més sabrosas pintul'as del gigantesco retablo que constituyen «Las Estaciones». La agitación del memento encuentra una. sensación de soslego en Ja escena de la vendlmia cantada por el coro acompaii.ado por un exuberante lujo orquesta! y constituïda por dos pasajes perfectamente equilibrades. MAs que música descriptiva encontramos aquí color y sentimiento; el campestno bendice la gEnerosidad de la tierra. Los campos se animan y una danza rústica rebosante de vida y optimisme agita el final para terminar con unas notas prolongadns que nos anuncian la próxlma llegada de los dias cortos y tristes del invierno. Las nieblas densas nos indican en el seno de la or·questa que la estaclón invernal ha llegada. Lucas en una grave aria («Tot l'ample estany es veu glaçat i el riu no canta sa cançó») descr!be el frío aspecto de la Naturaleza desnuda. La nieve descubre las p!sadas de un caminante perdldo que las alegres notas dei óboe nos hacen comprender ha llegada por fin a un recinte acogedor, en el que un cero de hilandE'ras canta con desenfado «Volta roda, fila. c¡ue l'amor vigila». cern\ndose el coral con una exqu!sita nrla de Ana. Simón, filosóficamente, resume el a1io campesíno parangonandolo con la existencia. del nombre («contempla oci, oh Ioll mortal, la imatge de la teva \Ida»>. Un coro final de tntenso acento religiosa cierra la partitura de «Las Estaciones», grandiosa himno de gratitud hacia Dios que nos promete constante primnNera en su mansión celestial. JUAN ARNAU 10 1581 sc C5 dt C< Hoydn hobio logrodo uno posición holgodo e indepcndien te en su omodo Viena. Contobo yo cincucnto y ocho oños do edod, y uno vostísimo producción le hobío proporciono do merecido fomo, cuondo el violinista Solomón logro decidirle o reoli:a:or un primer vioje o Londres, duronte el cuol tiene ocasión de escuchar olgunos de los orotorios de Hoendel. Ello le revelo la existencio de un tipo de composición horta distinta del italiana, única conocido en Austria. Vuelve a Londres en 1794 y olií le sug ieren crear un g ran orotorio, sobre uno poesia que Lidley socó del Poroiso Perd1do, de Milton; en 1798 tienen motivo paro osombrorse los vieneses ol estrenar lf el viejo Hoydn» Lo CreoClon, titulo que do o tol orotorio. Tres oños mós tarde, el 29 de moyo, se presento igualmente e n concicrto pública otra composición magna, Los Estoc1ones, y el éxito logrado no cede ante el anterior. El texto utili:zodo pora este oratorio es una poesia de Thomson, de escasa altura, por lo que el g ran mérito de Haydn estriba en haber log rado vestir un arma:zón mediocre y borrosa con marovillosa vestidura, y ella sin desviarse de los motivos que la letra le dictaba. La idea central era oprovechobl e aunque los medios utili:zados por el poeto no estuvieran a lo altura del asunto, que era, nado menos, cantor la bellesa de lo Naturale:a:a y entonar alobon:a:o ol Creador por haber co ncedida el don de tanta hermosura. Con posión y entusiasmo, a sus sesenta y cínco años, Haydn emprende su labor, y lo que es mós sorprendent e, desconfia de sus propios energies, pues ju:zga que su edod avansado no es propicia para olcan :w;ar lo juvenil fresc u ro exigida en la pintura de lo Naturole:zo. Asi lo cuento él mismo en un escrita, ol decir: lfDiariamen tc oigo palobras de osombro sobre el fuego que animo a mis últimos composicion es; pero nadie quiere creer cuónta pena y esfuer:zos me ha costada el reolisorlas. A veces, la debilidod de mi memorio y lo escaso resistencio de mis nervios mc destroson duronte vorios días, sin que sea capo:z dc encontrar lo menor ideo.» No obstonte, con pociencio, y en lucho con el texto, vo surgiendo el magna orotorio¡ los versos cabran olmo, y cuonc!o lo letro decae, surge un posoje orquestol que creo el debido equilibrio. [59] 11 JOSEPH HA YDN «Us vull parlar del músic anomenat pare de la stmtonta, de Franz Josep Haydn. Home honest, profundament religiós, el qual al final de les seves composicions afirmava la seva fe cristiana amb un Laus Deo, Haydn és el músic que en la seva obra traspua més la frescor i sanitat de la. natura. Ell mirava la vida plàcidament, sentia el goig de viure en la seva confiança en Déu i amb la pau de la seva bona consciència. No pujava mai a les sublimitats del sublim ; no penetrava en les regions del misteri i del més enllà ; no s'espaordia en Jes desgràcies de la vida; sempre serè, sempre content, la seva música viva í abundosa. fresca i espontània, meravellosament estructurada i ufanosa, porta a l'ànim del qui l'escolta tota una joia, un acontentament, una satisfacció plenament estètica, però també completament moral. Hom hi sent el tast de la natura amb les seves frescors sempre renadives i virginals. Allò és art, un gran a1't que porta humilitat i vivor i alegria, verge de neguits estranys i d'encaparraments d'orgull. Els sentits s'hi recreen: l'oreig dels camps refrega els nostres polsos. la verdor dels prats alegra els nostres ulls, fins sembla que la dolçor de Ja fruita regala saborosament les nostres boques : allò, essent vida, és sanitat; allò arrenca d'un estat completament moral de l'artista creador. El sentiment cristià. de Haydn es demostra directament en els seus oratoris, en lA Creació i en Les Estacions, les seves dues obres cabdals. En aquestes obres no canVIa pas d'estil. Haydn sempre és el mateix; però, sia per l'argument de les obres, sia per ésser compostes en l'edat madura, quan el trànsit d'aquesta vida a l'altra s'albira ja pròxim, enes, sense deixar de posseir la frescor I espontane'i tat que segellen Ja ln.'~­ piració del mestre, serven sovint un sentit l'eligiós, una dolça gravetat, un sentiment d'adoració i d'agraYment al bon Déu, creador de tota. cosa, una unció amorosa, un sentiment de pietat i de natura a la vegada, un sentiment tot franciscà, que penetra, ens alegra i ens aconsola. Les Estacions són un himne al bon viure, sa i honest al mig de la naturalesa en els seus canvis sempre nous, que porten aquella seqüela caracterlstica de costums i tradicions pròpies de cada temps de l'any. En cada qua· dre, en cada episodi trobareu aquell bon viure: una alegria desperta, lliure, no pas continguda; forta, però serena, bona, cristiana. En l'última part, en l'Hivern, l'hOme es posa més seriós, i veu en et temps fred la imatge del final de la vida, i tota una dolça melangia se'n desprèn que no tarda. a reaccionar amb un himne d'esperanca en Ja Glòria futura, un himne a la immortalitat joiosa.)) LLUíS MILLET Fragment de la conferència del mestre Lluls Mlllet . Transcendència de lo. moral l'art, llegida a la Biblioteca Balmes de Barcelona el dia 4 de maig de 1928. t11 LES EST A ClONS per l'Orfeó Català L'any HlHi, l'Orfeó Català donava les primeres audicions de la més celebrada dc lc::; obres tle Haydu. Ereu els dies :30 dc març (Primavera-Tardor), 2 d'abril (Tardor), 6 d'abril (Tardor-lliYern) i, el 9 d'abril, la primera audició completa, amb les quatre estacions seg-uides. El 2ï de juny, hi hagué una segona audició íntegra. Els solistes eren Joan Nadal, un tenor líric ben notable, que aleshores cantava <tl Liceu ; d baix Sandro Griff i la ~oprano Andreua Fornells, corista i solista habitual dc l'Orfeó. Una represa de l'obra, en ducs audicions parcials, s'esqueia el 1918: 27 de gener (Priman:ra-Estiu) i a de febrer (Tardor-Hivern). En ;•quest~ concerts comt:nçà a actuar com a solista Emili Vendrell, exceDint d'entre les files dels cantaires : així inicia"l'a la brillant carrera de solista que clouria, al cap de molts anys, a l'Orfeó mateix d'on havia sortit. El trio solista quedava <·onstituït per Emili Vendrell, Andreua Fornells i Sandro Gríff, fins a l'any 1086. L'èxit de l'obra, en les dues represes, en justificava una altra i era com incorporar-la al repertori relativament constant. Tingué audicions parcials el 23 de març de 1919 (Primavera-Estiu), 6 d'abril (TardorHiv-ern), i sortien del Palau per a la sessió de gala inaugural del teatre Tlvoli, el 20 de maig de 1919, (Primavera-Tardor) i al popular Palau de Belles Arts, el 18 de juny de 1910 (I'rimavera-1'ardor·Ili vern). En aljucstcs audicions hi hagué la coHaboració de l'Orquestra dels Amics de la Música, iu111la!la i dirigida pel mesln: Francesc Pujol. (611 13 Amb els mateixos clements l'Orfeó Català donà les Estacions al Palau l'any Hl2l : 30 d'octubre (Primavera-Estiu) i 6 de novembre (Tardor-Hivern). La commemoració del li centenari del naixement del compositor, \a donar molin dc noves audicions, l·l .19:l2 amb l'Orquestra Pau Casals: el 21 d'abril (Primav<:ra-Estiu) i 2~ d'abril (Tardor-llivcrn) i una tercera audició íntegra, en el festh·al cxlraorclinaTi del dia 2H d'octubre. Toles aquestes autlkious van é~ser dirigides pel mestre Lluís 1\Jillcl. En 1\·ndcmig, l'Orfeó cantn ú·agments curts i solts de Les Estaci.ons (el Cor de Ics fil•r· dores i la Rondalla) en òin:rsos concerts. Aquestes ducs peces van obtenir una mcrescuna diYulgació: com era un dels propòsits de l'obra fu11dada pel mestre l\fillct. l'asscn m(;s dc \'Uit anys sense que Les Estacions tornin als nostres propramcs. lksprl-s dc la represa dc l'Orfeó el mestre Lluís M. 11illet les posa en ducs audicions de la Tardor (24 d'oelnbn: i 1 dc novembre de 1958) i una de completa el 2:3 d'octubre ck 195·1. Bis soliste,; hadcn estat la soprano Pura Gómez i els solistes de l'Orfeó Caietà Renom (tenor) i J. López Esparbé (barfton). Engtwny tornen Les Estacions amb ducs audicions completes i una fragmentària, per cotn· mcmur,n el 7;) anh•crsari dc la fundació de l'Orfeó Català, els dics 28 i 30 d'octubre i 1 de novembre, sota la direcció del mestre Lluís l\1. :Millet i amb l'ls solistes Ursula Buckcl, soprano¡ John :\lilchinson, tenor, i Frcderick Guthríe, baix. D'cntn: els grans oratori~ que hau format els programes de l'Orfeó Català, Les Estacions és un <!els que li lta valgut uu èxit més constant i estimulant. El que ha cantal més \'egades: I,a Tardor ha figurat en audicions parcials. Ha ~slat, doncs, la part pn·dilccta, per la frescor, la Yivacitat i la sauitosa alegria que exhala, I c¡nl' col peix tan singnlanncnt. 14 [621 LXX\1 _ANIVERSARI DE , L'ORFE O -. CA TALA Ens plou de reproduir o les p!Jgines de GUIA MUSICAL el següent article publicat recentment o lo revisto infantil CAVALL FORT. Creiem que aquest és un dels molts camins per o fer conèixer ols infants lo vida d'uno de les entitats més representatives de Catalunya. per Q,·iol Martorell Estic convençut que, un d ia o altre, tots vosaltres heu celebrat algun aniversari amb uno gran festa de família. I si hi penseu uno mico, recordareu com alguna d'aquestes festes, per lo persono que felicitàveu o pel nombre d'anys que commemorava, ho estat molt més important que les altres. Doncs bé, aquests dies, tots els catalans, formont uno immensa fomílto, celebrem molt joiosament un on1versori importantíssim de lo nostro història: l'Orfeó Cotolò compleix setantacinc anys, l'Orfeó Català fo setanta-cinc anys que va né1xer o lo vida, que va començar o cantor, que va començar o recórrer ciutats i poblets catalans - 1 de l'estranger- per fer sentir arreu les nostres velles i est1modes melodies tradicionals i les més boniques de tots els temps i de tot e l món. !!s això el que, darrera les lletres, heu de saber llegir quan en els periòdics, en les revistes o en grans cartells murals veureu un títol que diu: LXXV Aniversari de l'Orfeó Català. Catalunya, tol com us deia un altre dia, sempre ho estat un país on s'ho contat molt, [63] I S reunir-se grups de nois i noies per cantor les nostres melod1es quosi s'havia perdut. Josep s'organitzaven concerts i aplecs. El mestre Mlllet vo ésser el fundador de l'Orfeó Català, però, a més, vo ésser el pare de tots els orfeons de sima. Clavé fou el precursor de la moderna his- Catalunya. I els músics composaven les seves obres per o l'Orfeó Català o per o les Festes 1 concursos que ell convocava; i l'Orfeó Català tòria dels nostres orfeons, que va ser pròpia- edificava per tots ells, per tots nosaltres, per ment iniciada pel mestre Mill et ( 1867 - 1941), tota lo música catalana, aquest esplènd1d edifici que encaro avui és el centre de tota lo nos- Anselm Clavé havia començat a mteressar-se per aquest problema i va fer una obra mentis- una de les figures més venerables i meritòries de tota la vida ortísticc i cultural catalana. I ell va ésser qu1 va tenir l'encert felicissim de fun- tro activitat mus1col; el Palau de la Música Ca. talana de Barcelona. dar l'Orfeó Català i de dirigir-lo i portar-lo Són setanta-cinc anys gloriosos i importan- endavant durant cinquanta anys. Molta altra t íssims, 1 s1 els anéssim seguint detolladol"'ent gent va a¡udar-lo en aquells anys difícils i en- veuríem quantes i quantes coses hem d'agro;r tusiastes de la fundació; malta altra gent va a l'Orfeó Català, i com, des d'un bon prinr.1p1, col~oborant-hi ef1coçment, va saber identificar-se amb l'ànima de tot un al llarg de mig segle d'èxits; molta altra gent poble, convertint-se en la seva melodiosa veu. estar al seu costat, ha continuat amb el mateix ideal lo tasco per I veuríem com aquesta veu, que era lo veu de micioda. A tots hem de recordar-los en tot Catalunya, recorria triomfalment Europo, aquests d1es del setanta-cinquè aniversari, però des de Madrid a Sevilla, des de València a Sant és natural que s1gu1 en ell, en el mestre Millet, en qui pensem d'una manera més especial i o Sebastià, des de Roma a Paris, des de Marsella ~11 qu1 ogra1m profundament aquest do magnífic que vo fer-nos en fundar, crear, encaminar i d1ngir l'Orfeó Català. a Londres. Però encaro hi ho uno cosa més important, i és que oro, quan l'Orfeó Català jo ho complert 8 els setanta-cinc anys i està regit per dos conti· I no solament perquè amb l'Orfeó Català va nuadors de lo tradició familiar- el senyor Fè· saber crear un instrument meravellós, que tots lix Millet, president, 1 el mestre Lluís M. M1 9 heu sentit 1 oplaud1t tantes i tantes vegades a llet, director-, encara segueixen ben to- 10 Barcelona, al Palau de la Música, o o d'altres tes aquelles vtrtuts i els anys no pesen sabre 11 vive~ locolttats els d1es nadalencs o en altres solem- les espatlles de l'Orfeó Català, ton jove 1 ord,• nes ocasions, potser, fins i tot, alguns de vos- com llavors, 1Hus1onat de cara ol futur altres, en les emotives històriques oud1cions o amb gones de seguir l'empenta renovadora del seu de l'oratori El Pessebre del mestre Pou Casals fundador, o l'abadia de Sant Miquel de Cuixà, sinó, tom- principis - conservant-ne fidelment els se~s que són els de tota aquesta gran bé, perquè gràcies o l'Orfeó Català va ésser tota família que ara celebrem el seu aniversari-, lo v1do mus1cal catalana lo que vo iniciar uno vivint d'acord amb els nous temps i, amb po· novo florida. Durant molts anys, o tot Catalu- roules del grcl'l poeta Maragall, no parant de nya, tothom que volto fer música seguia les pet- demanar a lo senyera que assenyala el seu cOl"' jades d'allò que fe1o l'Orfeó Català: noix1en or- i presideix tots els seus concerts: «Dóna veu e' feons pertot, es contaven les mateixes cançons, teu cantaire, llum als ulls i forço ol braç !» 16 (64) 13 14 15 ORFEÓ CATALÀ Cicle de Conferències amb motiu del 75.è aniversari Els divendres de l'Orfeó Català A les 8 del vespre CURS 1966 ·1967 LA MUSICA A BARCELONA I LA VIDA DE l'ORFEÓ CATALÀ Pròximes conferències 1966 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 4 novembre FELIP PEDRELL, creador dc lo musicologia 11 novembre ANTONI NICOLAU, director, pedagog i compositor Francesc Baldelló 18 novembre ISAAC ALBU~IZ. L'aportació o lo música espanyola 25 novembre ENRIC GRANADOS. L'escolo pianística catalana Josep Llorens, prev. X. Montsalvatge Eugeni Gasull 2 desembre FRANCESC ALió. Entre la cançó popular i la lírica Osvald Cardona 9 desembre ENRIC MORERA. Per la biografia d'un gran impulsiu Miquel Saperas 16 desembre JOAN LAMOTE DE GRIGNON. La divulgació de lo música simfònica Sebastià Benet 1967 9. 10. 11. 12. 13. 13 20 27 3 lO 14. 15. 16. 17 febrer gener gener gener febrer febrer GREGORI SUNYOL. El cant gregorià o Catalunya JULl GAR RETA, el gran músic intuïtiu EL P. DONòSTIA, compositor d'obres catalanes LLUfS ROMEU. Lo renovació del cant litúrgic ANTONI PfREZ MOYA. L'apostolat de lo cançó popular Gregori Estrada Jaume Marill Manuel Volis Miquel Salarich A. Pérez Simó EDUARD TOLDRÀ 17. 24 febrer 3 març lO març A. Menéndez Aleixandre J. J. Llongueres JOAN SALVAT. L'Orfeó i lo Revista Musical Catalana Mateu Piguillem FRANCESC PUJOL Joan Tomàs 18. 17 març AMADEU VIVES. La fundació de l'Orfeó Català abril JOAN LLONGUERES. Els bells apostolats Octavi Saltar Conferències sobre el mestre Lluís Millet (centenari del seu naixement) L'home, l'artista i l'escola catalana: Creació de l'Orfeó Català [65) 17 ORFEO CATALA • • L'Orfeó Català, en commemorar els seus setanta-cinc anys, ha volgut oferir als seus socis i públic musical l'audició dc Les Estacions cic Ilaydn, obra amb la qual des del 1916 ha aconseguit grans triomfs. A mé de Ics dues audicions integrals d'aquest uratori, l'Orfeó ha volgut oferir una altra audició parcial, en un concert eminentment popular, per tal de proporcionar a un ampli sector cie públic la possibilitat d'assistir a una interpretació per molts motius excepcional. Els mateixos intèrprets hi presten la seva coHaboració. • L'Osservatore Homan(), òrgan diari del Vaticà, ha publicat un article assenyalant e!; setanta-cinc anys de l'Orfeó Català, on resumeix la història de la nostra entitat i I significació de Ja seva obra, amb l'homenatge a la Santa Seu dels dos viatges a Rama. El signa Leonardo Kociemski, vcH amic que havicm vist tantes vegades al Palau, anys enrera., durant la seva llarga estada a Barcelona. • Després de vint anys ininterromputs en e <·àrrec, ha cessat en la subdirccció de !'Orfeo Català el mestTe Josep Jordi Llongueres. La seva intensa coHaboració en les tasques artístiques de l'entitat fa que la se\'a absència sigui sentida. Des d'infant la ~~ vinculació a l'Orfeó Català no ba mancat mai. A més del seu treball didàctic, el públic coneix diverses obres musicals del mestre Llongueres, aixf com traduccions i adapta· cions d'obres d'altres autors. Malgrat tot, el mestre Llongueres segueix en la coHab¡¡. ració i afecte d'aquesta casa, de la qual sempre formarà part. per la seva història i per· sonalitat. • Durant el mes d'abril de 1967 s'escau el centenari de la naixença del fundador de l'Orfeó Català, el mestre Lluís :<\Iillet. Amb aquest motiu, a més d'unes conferències que li seran especialment dedicades, l'Orle6 Català, en un solemne concert., interpreMl obres del mestre Millct. Sabem també que altres cut.ilats musicals \'Uien retre llur homenatge a la iHustre personalitat de Lluís ~fillet. • A més dels concerts- iniciats amb les grans audicions de Les Estacions de Haydn-: que durant aquest curs donarà l'Orfeó Català, han estat organitzades unes altres mam· !estacions musicals, de gran relleu, que complementaran els primers. Així, tal com é; anunciat en aquestes pàgines, aquest cicle de concerts serà inaugurat amb un extraor dinari recital dc piano de Tamas Vasary, hongarès, que s'ha imposat justament dins et panorama musical dels nostres dies com una figura extraordinària. El cicle, les altres manifestacions del qual seran oportunament anunciades, serà clos el mes d'abril amh un recital de la gran soprano catalana Montserrat Caballé. • L'Orfeó Català, organitzador coujuntamen\ amb els altres institulc; estrangers a Barct· lona de Forum Musical, té un especial interès a remarcar les seves activitats, que seran represes amb un concert el dia 11 de nU\'embre. L'Institut Alemany de Cultura de Barcelona hi presenta una formació orquestral de gran categoria: els Solistes de Tühingen. • El dia 7 de desembre s'escau el XXV aniversari dc la mort del mestre Lluís ~lillet. Oportunament seran anunciats els actes commemoratius que, com cada any, dedica l'Orfeó al seu inoblidable fundador. 18 [66] ue ra :le JOSEP ANSELM CLA El dia 21 d'octubre, a la sala d'assaigs de !"Orfeó Català, Oriol Martorell va dissertar sobre Josep Anselm Clavé. el peoner de la cançó coral. Aquesta conferència Inaugurava el cicle «La música a Barcelona i la vida de l'Orfeó Català» a través del qual s'anirà parlant d'aquells músics i compositors que d'alguna manera han tingut relació amb l'Orfeó Català. El conferenciant va començar fent una exposició global de l'obra musical d'aquest gran home, veritable peoner de la cançó coral, establint constantment un para!:lelisme entre ell 1 el seu hereu i més fidel i admirable continuador, el mestre Lluis Mlllet. Demostra com en tota activitat humana, perquè tingui transcendència coHectíva no li és !fcit que calgui en la immobilitat. ni tan sols que avançi horitzontalment. C&l sempre pujar, evolucionar. Per refermar aquesta tesi acaba aquest primer punt llegint unes paraules del propi Lluls Millet referint-se a Clavé: «l'obra d'en Clavé fou el nostre exemple I la raó de la nostra existència Sl aquella ha sofert transformació felicitem-nos-en, perquè la vida és continuació, modificació en noves formes». El resultat d'aquesta transformació meravellosa que va saber realitzar Llu!s Mlllet, són els 75 anys d'història que enguany commemora l'Orfeó Català.. Nascut d'una família benestant, els avatars de la vida lruïna familiar, malalties personals, etc.> el porten cap al món obrer. Quatre anys de convivència amb els treballadors són decisius per a la seva obra art!stica. A partir d'aquell moment va dibuixant 1 perfilant la meta a aconseguir. Llegeix molt, estudia música, busca com començar la seva obra I bo fa primer com a violinista en cafès, més tard amb la guitarra, sol o amb d'altres. La societat obrera esta sola, amb pobresa, vagues, lluites i dificultats de tota mena. Cal trobar un camí definit per a aplegar-la. Com a pri- mer intent funda l'Aurora. Passen uns anys de transició fins a la seva maduresa humana. Més tard, aquella primera societat, l'Aurora, es transforma en quelcom de més humà encara i més universal: La Fraternitat. Continua la seva obra sempre creixent i renovada, fidel a dues grans preocupacions: la música com a mitjà de vida coHectiva amb sentit educatiu I formatiu. La seva vida constitueix una donació total i constant als altres. Per això aquella frase tan repetida, que «Clavé treu els obrers de les fàbriques i els aparta del vici» és negativa. Ell es dóna a si mateix, heus ací el secret de la seva atracció. Tot seguit el conferenciant dóna unes pinzellades breus a d'altrés facetes del músic: l'home compositor, director, promotor, empresari i també l'home politic. Finalment i per tal de remarcar la seva talla espiritual i humana el situa en el seu context histònc. Oriol Martorell acaba la seva dissertació posant a la consideració dels oients unes qüestions vives. Hem vist a través de tot el que s'ha dit l'obra magnifica de Clavé que va ser continuada i superada pel seu «hereu» Lluls Millet. Ells ja no hi són. Cal preguntar-nos: ¿Seguim uns i altres l'empenta creadora, renovadora, evolutiva que ells deixaren? Clavé i Lluís Mlllet van saber intuir i interpretar el seu temps. Els motlles del segle XIX i meltat del XX ja no són vàlids avui ¿N'hem creat de nous? Pensem-hi i no tinguem por de la resposta per crua que sigui. Sols el coneixement conscient de Ja veritat pot dictarnos la nostra llnia d'acció. 'Its important per a nosaltres que no ens aixafi el pes de la història. El senyor J. A. Maragall, vicepresident de l'Orfeó Català, havia fet prèviament la presentació del conferenciant i explicat el motiu d'aquest cicle en l'any en què l'Orfeó Català celebra el seu 75è. aniversari. Uno estètica octuol per olo música d'ahir i de demà Fragments de la conferència do11ada a la Capella de Santa Aqat¡¡ el ella 19 d'octubre per Josep Cll.,anovas, amb motiu del IV Fe&ti· val Illl('ntacional de M1ísi1•a dl' Bar('elona. També per a la mus1ca han arribat temps d'evident confusió. Mentre la quasi totalitat del públic i també una bona part dels professionals es troben encara en una fase informativa que persisteix en la creença d'un antagonisme entre dos móns, un d'ells tradicional i l'altre encara vagament entrevist com a dodecafònic, serial, experimental, obert, la realitat ens demostra que l'art musical està ja molt més enllà de tan falsa discriminació. Cada dia són més pocs els compositors que segueixen creient en la possibllitat d'una evolució simple i plàcida respecte d'una línia tradlcional i acadèmica. Els més, moltes vegades sense anibar a assolir-ne clara consciència, s'han vist obligats a incorporar a la seva música una sèrie de realitats actuals. Aquestes són, per exemple, un cert coeficient de serialisme, de sentit estructural nou. d'obertura o d'indeterminació. (Cal ac1a1ir que aquesta referència es fa ara en els seus sentits més amplis, en tant que símptomes generals del nostre temps, més que en els de «ismes» concrets.> Però cal pensar seriosament en el perquè de la renovada vigència de tota una autèntica. tradició, enfront d'una bona part de les nostres realitats actuals més indiscutibles. En considerar aquestes coses és quan necessitem -potser mai com ara- fugir d'incompatibilitats fins on sigui possible; però encara més necessitem fugir d'una falsa i malaltissa posició de pressumpte eclecticisme. Com en tots els ordres de Jl, vida, també en la mllsica ens hem trobat en!rontats a una sèrie de realitats tfp¡. ques dels temps actuals, contra les quals seria absurd de lluitar. Les estructures del passat comencen a estar pràcticament esgotades, o més exac· tament, gairebé consumades i -això fóra el més greu- en estreta relació amb un llenguatge també superat. Vull dir, unes realitats que han de ser inexcusablement conegudes i treballades per tot professional de la música 1 pel gran afeccionat «fora de sèrie», però que comencen a ser pura arqueologia sl mirem de cara al futur. Ara bé, Ja major part del que es publica. amb una certa pretensió d'actualitat. tampoc no ens mostra gaire cosa més que descripcions de tècniques i procediments d'escriptura, de notació, de síntesis electròniques, de sistemes aleatoris i combinatoris, de textures aïllades inclusiu. El que falta per complet és un estudi sistemàtic respecte de com i per què sigui possible l'existència de tota una música actual. Ens cansem de llegir mil suggeriments interessants, però ningú no aspira a res més que a exposar les seves pròpies experiències. Manca, en definitiva, l'actitud exactament contrària que sorgeixi de la possible existència mateixa d'una música. actual. Tot això ens porta al ten·eny caracteristic i tiple de l'estètica. Aquesta ha de ser la que reclami el paper definitiu d'intentar una aproximació a totes aquestes qUestlons. L'estètica. no pot aspirar a la tasca. d'un remei universal per tal de resoldre per ella mateixa tots els problemes de la música. Però el que si és cert, és que resulta l'únic vehicle possible per a acostar-se a tots els que segueixen encara sense resoldre i. si no per a donar-hi solució, almenys per a aclarir-los d'origen. 20 (681 L'estètica és l'únic procediment. possible per a posar cara amunt les cartes del joc de Ja música, per a obtenir notícia dels triomfs i de les lleis i regles del joc, de les seves possibilitats i límits. Aquest coneixement és una actitud que han d'afrontar per un Igual en l'actualitat joves i vells, avantguarda i tradició, tots ells amb la. màxima humilitat. Més tard, per acabar de jugar la mà, necessitarem. llavors, com sempre, l'artista, el creador, no ja l'lnteHectuaJ. Cal estructurar una estètica tan actual com sigUi possible. En part per a demostrar la possibilitat de l'existència d'una «única)) via. d'aproximació i goig de la música de tot temps i espai. En part, també, per a contribuir al coneixement dels més candents problemes de la creació musical moderna. Però aquest estudi pot mantenir una molt escassa relació amb el que com a tal haviem estudiat tots nosaltres ja fa vint o més anys. Els nostres coneixements primers d'estètica eren molt dubtosos i d'escassa consistència. De fet, apreniem només un deu per cent d'autèntica estètica, enfront d'un noranta per cent de cultura general musical. I es dóna el cas que la moderna estètica vol fugir precisament de tota qüestió tècnica de la composició pròpiament dita i del seu ofici. Es tracta també de fugir de tota mena d'ambigüitat i, sobretot, de tota polèmica per tal de limitar-nos al fenomen musical en Ja seva més pura essència, al marge del temps i dc l'àmbit geogràfic. El temps ens mostl·a un fenomen musical que al llarg de la. història sembla extraordinàriament variat i multiforme. Però no es tra.cta solament d'una qüestió d'història sinó també de tot allò que ens ofereix la gran varietat de pobles, cadascun d'ells amb una peculiaritat aparent distinta. Sobretot en el nostre moment en el que ha estat assolida una possibllitat de difusió gairebé total. I si ens hem de referir a diverses cultures, ¿per què no pat·ar-nos també a pensar en l'home individualitzat i en la societat? Una investigació amb pretensions d'actualitat no pot romandre tancada en una torre d'ivori perquè la qüestió no es dóna solament entre Beethoven i Webern. El problema és ja més profund perquè no podem ignorar que hi ha molts individus i grups socials sencers que plantegen la polèmica amb altres ja establerts, tals com poden ésser el binomi Louis Armstrong o Modern Jazz Quartett, o, posem pe1· cas, entre els Setze Jutges o el Festival de la Cançó Meditenànla. ~s lamentable d'haver de comptar amb un problema de «melodia modema)), però no podem afectar Ignorància. I l'estudiós de l'estètica ha de comptar amb el fenomen d'imparable arraconament dels més pw·s folklores -de tot el mó~- per aquesta mena de nova cançó popular, uniformada, comercial i bàrbara, pe1·o que és la que de fet es canta i es balla en totes les festes majors. Són coses que cal Prendre amb parsimònia 1 tacte, però mai reaccionant amb lnd1gnacló; menys encara amb un criteri de superioritat. JOSEP CASANOVAS [691 21 _a calidad "musical" je un equipo de Alta Fidelidad _ jepende en grado superlativo, je los altavoces. )e entre el inmenso bosque mundial de :omponentes de Alta Fidelidad, Audio ha escogido a la presttgiosa firma JAMES B. LANSING, productora de una completa serie de altavoces y cajas acústica~ de alta precisión, cuya "presencia" no ha sido todavía superada. LANCER 77 e 1nvttamos a conocer en nueslra sala de audtc1ones y a través del "comparator' , las múlltples posíbi· dades de la Alta Fidelidad. Un extenso stock de los mejores aparatos mundtales, sirve de base para 1 confeccíón cuidadosa del eqUipo estereofómco mas adecuado a su gusto musical, a la decoración dt u hogar y a su presupuesto. AUDIO proyecta especralmente cada lnstalación de Alta Fidelídad. Oepar " \mento de discos recomendados. audio, s.a. EXCLUSIVAMENTE Al TA FIDELIDA: La Granada, 34 {entre Tuset y Balmes Barcelona Telfs. 227 81 68. 211 20 83 · 21719 64 El Insiituto Aleman de Cultura, presenta SOLISTAS DE TÜBINGEN PROGRAMA I CONCIERTO EN RE MAYOR PARA TRES VIOUNES, CUERDA Y CONTINUO (BWV 1064) . . . . . . . . J. s. BACH Allegro Adagio Allegro Solistas: RAINER KoELBLE. HELMUT SALOMON. FRlEDER PACHER CONCIERTO EN SOL MAYOR PARA VIOLA, ORQUESTA DE CUERDA Y CONTINUO. . . . . . . . . . . . G. PH. TELEMANN Largo Allegro Andante Presto Solista: KLAUS DrETER BAcHMANN li ADAGIO Y FUGA EN DO MENOR, K. V. 546. DIVERTIMENTO PARA ORQUESTA DE CUERDA. W. A. MozART BÉLA BARTOK Allegro non troppo Molto Adagio Allegro assai Viernes, día 11 noviembre 1966, a las 22.15 h. PALAU DE lA MÚSICA CATALANA Despacho de local!dades: En la Admlnlstraci6n del Palau (c. Amadeo Vives, I. tel. 222 65 94), de 5 a 8 de la tarde. El día del concierto en taquilla de ll a 1 de la mañana y a partir de las 4 de la tarde. [71 ] 23 ' ' ORFEO CATALA Any del 75è aniversari L'Orfeó Català, amb motiu del seu setanta-cinquè aniversari, organitza un cicle de concerts complementaris a les actuacions que durant el curs 1966-67 portarà a terme el mateix Orfeó Català. Aquest petit cicle de concerts, organitzats pel mateix Orfeó, tindran un caràcter extraordinari i hi participaran intèrprets de primera categoria internacional. Podem anunciar que el cicle finalitzarà el mes d'abril de 1967 amb un extraordinari recital de la gran soprano catalana MONTSERRAT CABALLÉ Aquesta sèrie d'audicions serà inaugurada amb un extraordinari reci· tal de l'extraordinari pianista hongarès T AMAS VASARY una de les figures que han fet més impacte en el panorama musical dels nostres dies i que constituirà, indubtablement, la revelació de l'actual temporada barcelonina. NOTA IMPORTANT.- Per o aquests concerts els socis de l'Orfeó Català ltndron uns deacomp· tes consldoroblos. D'altra bonda, a tots aquells que adquireixin localitat• por a aquests concerta, ela serà lliurada uno contrasenya amb la qual gaudiran do preferència en el despatx do locoll· tats dola concerts s<><;¡üents. 24 [72] Cicle de concerts amb CONCERT I ORFEO CATAL presenta un extraordinari recital de famós pianista honga TAM AS VASAR pianista PROGRAMA I SONATA EN DO MENOR OP. 13 (Patè tica ) Grave Al legro mol to e con brio Adagio contabile Rondo - Allegro ALLEGRO BARBARO. BARTOK SUITE OP. 14 . . . . Allegretto Scherzo Allegro molta Sostenuto BARTOK QUINZE CANÇONS DE CAMPEROLS HONGARESOS . BARTOK 11 JOCS D' AIGUA A LA VIL· LA D'ESTE (d 'Anys de Pe legrinatge ). VALL D' OBERMANN (d'Anys de Pelegrinatge) • . . ANDANTE SPIANATO I GRAN POLONESA BRILLANT . LISZT LISZT • . C HOP IN Dimarts, 29 novembre 1966, nit a les 22.30 PALAU DE LA MUSICA CATALAN Descomptes especials per als socis de l'Or feó Ca talà Posseeix un do indiscutible. Unes qualitats que sorprenen els auditors ... Condidc Tomos Vosory ens retorno omb lo més gron fidelitat i forço el missatge que van deixar els grans mestres ... Combot La seva formo d'executar conservo uno densitat, una concentració, un control del pensament i de lo forma, difícil de trobar entre els pianistes de la jove generació. Arts Aquest intèrpret posseeix el do estrany de fer contar els temes melòdics de Chopin sense que s'esvoe1x1 el fràgil encís de lo seva transparència ... Écolc Liberotrice Un poeto de lo més f ino i lo més íntima essència. Un gran pianista . .. Fígaro Executa amb uno tècnica infaHible, un tacte delicat, uno claredat polifònica. Realitzo un meravellós treball d'artista ... Figoro ~ difícil recordar uno interpretació superior o lo sevo, perquè un intèrpret de la seva tallo sempre costo de trobar. High fidelity Vosory no és un pianista corrent. ~s un intèrpret que posseeix uno important dosi de musicalitat. N'hi ho pocs, molt pacs, que pugum tocar amb el seu estol delicat i elegant . .. New York Times Tamos Vosory és alhora un àgil i poderós tècnic del piano. La música per ell interpretada va més enllò dels sentits, perquè hi dóna uno forta vida i signif1cot ... Records ond recording El jove hongarès Tamos Vasary és un exceHent mús1c i intèrpret. Posseeix un gran domini de lo seva intelligèncio i dóna colorit ol seu treba ll. High fidclity HOT CLUB DE BARCELONA presenta a la exíraordínaría caníaníe y guitarrista de Ne gro Spírííuals y Gospel Songs SISTER ROSETTA THARPE UNICA ACTUACION Jueves 1 de diciembre de 1966 Noche 10.30 PALACIO DE LA MUSICA 28 f76J noticiasy. · comentar1os INSTITUTO DE ESTU DIOS NOR· TEAME RICAN OS. - El «Premio Keunedy 1966» ha sido concedido, por el Instituto de Estudios Norteamericanos de nuestra ciudad, al insigne músico Pau Casals, personalidad extraordinaria en el panorama actual de la música, que cste año ha cobrada una especial proyección con motivo de su noventa aniversario. & el reglamento del Premio Kennedy se establece que se concedera cada afio alternativamente a uu español y a un norteamericano. F;l jurado ha tenido espccialmente en cuenta los méritos cxrcpcionales delgalarclonado en el desarrollo dc sus ideales pacíficos, los mismos que movieron al malogrado presidente nortcamericano y que el músico catalan ha plasmada magistralmente en su obra artística y muy especialmente en el oratorio «El Pessebre». También en el Instituta de Estudios Norteamericanos de nuestra ciudad, se han celebrado durante el corriente mes cuatro conferencias a cargo de Emilio :Núñez, Secretaria ·Musical del Museo Rom{mtico de Madrid, que versaron sobre La Historia del Mctropolitan Opera House de .Vucva York, con motivo de su reciente traslado al Lincoln Center, todas elias acompañadas de P!oyecciones dc diapositivas y grabactones selectas, sobre los temas: ¡88319o8, El 1·einado df Git~lo Gatti Casazza, Edward fohnson y Después de la gufrra y el reinado de Rudolf Bing, En las grabaciones intervinieron, entre muchas otras, las voces de Adelina Patti, Nillie Melba, Francisco "viñas, Enrico Caruso, Fcodor Chaliapin, María Barrientos, Tito Schipa, Grace ~!oore, Marian Anderson, Ezio Pinza María Callas, etc. ' TINELL. - En el Salón del Tinell se clara a conocer durante los días 10, 13, 14 y 16 y dentro del \I Ciclo de T eatro ~Iedieval, el drama litúrgica LUDUS DA~lELlS, dc hacia l'lUU. Es obra totahuentc cantada y acompañada de instrumentos antiguos . Rehabilitada por el grupo New York Pro Música, que la representó en la sala romanica dc Thc Cloisters, dc la gran ciudad americana, y postcriormente por la institución Música Antiqua, de Vicna, es hoy una de las piezas dramút icas y musicales antiguas mas estimadas entre los ambientes artísticos mús sensibles de Europa y América. La escenificaci6n del cautiverio de Daniel y los diversos avalares del profeta en la corte babil6nica marcan el triunfo de su fc sobre el castigo impuesto -el conocido episodio de los leones- y sobre la impiedad, con el anuncio del advenimiento de Cristo, y esta graduada en pianos yuxtapuestos, pero ascendentes en interés y emotividad. La música, sobre todo, confiere a esta pequeña obra maestra un particular encanto, ello debido a dos factores importantes: el primera por haber sido escrita y representada por la juveutud, según indica expresamente el prólogo, y el scgundo porque se actualiza durante el período navideño, por cuanto Daniel es uno dc los profetas de Cristo mas calificados. Iutervendnín, hajo la dircccióu gener al de José Romeu F igueras, las s iguicntes agrupaciones musicales: aCorat Antics Escolans de Montserrat» , ((Agrupació Aevum, de veus femenines», y «Ars Musicae», con sus instrumentes mu5Ícales antiguos. [17] 29 IUAN ROSELLó presenta I FESTIVAL INTERNACIONAL DE JAZZ DE BARCELONA Noviembre 1966 Día 3, noche, a las 11 DAVE BRUBECK QUARTET Paul Desmond, saxo alto; Dave Brubeck, piano; Gene Wright, baio; Joe Morello, batería. Día 4, noche, a las l l MAX ROACH QUINTET & SONNY ROLLINS Freddie Hubbard, trompeta; James Spaulding, saxo alto y flauta; Ron Matthews, piano; Jimmie batería. Sonny Rollins, saxo tenor. Día 5, tarde, a las 7 noche, a las ll BUD FREEJ.\'IAN & ALEX WELSH ORCHESTRA UPTON SWING ALL-STARS Illinoís Jacque• saxo tenor; Roy Eldndge, trompeta; Mill Buckner, piano y órgano; Jimmy W oode, contrabaJo; Ar• Taylor, batería. Día 6, tarde. a las 7 noche, a las 11 TETE MONTOLIU TRIO Tele Montoliu, piano; Eric Peter, baio; Billy Brooks, bateria. ASTRUD GILBERTO & STAN GETZ QUARTET As!rud Gilberto, cantan te; S tan Getz, saxo tenor ; Gary Burton, vibrédono; Sleve Swallow, ba io; Roy Haynes, batería. PALAU DE LA lVIUSICA CATALANA 30 [78) CARTAS A LA REDACCION Los Que se tnteresan -al menos en algunos de sus aspectos- por lo Que se ba convenldo en llnmar fenómeno musical. y por lo tanto !recuentan el Palau dc la Música catalana. habràn podldo comprobar el esfuerzo reallzado. pr!nclpalmente durante el curso anterior, en la edlclón y dlstrlbuclón del presente folleto. GUIA MUSICAL. no pretende ser una revista proplamente d!cba. Aspira. slmplemente. a o~upar su vaclo. como portavoz de las actlvldades que se desarrollan en esta sala de audlclones, se limita practlcamente a la dlvulgaclón de sus actos. sln compromlso o crítica. Las secciones complementarias. slemprc dedlcadas a algún aspecto musical. no son mas que una dlvulgaclón del mlsmo. A partir del presente número. que Inaugura la temporada 1966-67. crcemos oportuna dar ca.blda lgualmente a la oplnlón, slempre estimable, de lo~ Que frecuentan el Palau. La Admln!straclón del Palau reclbla ya en este sentida dlversas cartas. Todo aquella que se rctlere a nuestra sala de conclertos o nspectos de actualidad musical. cludadana. o universal, seré. tema de esta secclón. slempre que en elias se observe. como es natural. el auténtlco scntldo del dialogo, de la. cordlalldad y del interès. Redacció de GUIA MUSICAL: El moviment editorial català ens ofereix cada dia proves d'una renovada vitalitat. A part el cas d'editorials, la producció de les quals era bàsicament castellana i que ara publiquen també llibres en català, hi ha el fet esperançador de creació de noves firmes editores en la nostra llengua. I voldria referir-me a un llibre molt interessant que inicia les activitats d'una d'aquestes noves editores: uE!s burgesos catalans» d'Antoni Jutglar, Editorial Norfeu. La importància del tema hi és estudiada en una àmplia visió de conjunt. Constitueix una slntesl molt valuosa que no dubtem que servirà de punt de partida vers una aprofundida sístematizacló de l'estudi d'aquest nucli social. L'autor, però, com a prova d'alguna de les seves afirmacions fa referència a diversos aspectes musicals que no creiem prou encertats. En la Introducció i com exemple de decadència de la burgesia catalana. situada als nostres dies, cita una «Sèrie de manifestacions força significatives: .. .la falta progressiva de sensibilitat cu)tural i artística de la classe burgesa. fins a arribar a Ja campanya JA sou SOCI DE L'ORFEó CATALA? ... » Voldriem dir al Sr. Jutglar que l'slogan: ¿Ja sou soci de l'Orfeó Català? no és pas nou. En diverses publicacions musicals d'abans de Ja guerra, al moment de màxima projecció clvica i cultural, trobem repetidament la pregunta: «¿Encara no sou soci de l'Orfeó Català?» Nosaltres més aviat opinem que la campanya pro-socis de l'Orfeó no és més que l'actualització d'una idea de sempre. Semblantment, en l'últim capítol i en l'apartat «Agudització dels símptomes de crisi». i com a exempla1·ització de l'epígraf cita : «... els festivals de S'Agaró -mantinguts base de turisme-... ». Sí l'autor vol posar en entredit la consistència dels Festivals de S'Agaró creiem que no és just que ho faci citant el turisme, perquè, pràcticament. aquest no hi assisteix. Ens dí u més avall que «...el públic dels certs 1 audicions musicals de qualitat és càs; hi predomina el nombre dels snobs i cw·sis». Sincerament opinem que aquesta una aserció totalment gratuïta. lí:s que el Públic musical no és nombrós. no ho és que entre ells predominen els i els cursis. Aquests últims només hi són quan aquests qualificatius poden aplicar-se - i encara matisant molt- a alguna audició concert. I prenent per base el Palau de Música podem assegurar que sobrarien a bastament els dits d'una mà per a comptar aquests concerts. No voldríem suposar que estat en algun d'aquests quan el Sr. Jutglar ha pogut fer aquesta comprovació ... Creiem que, en certa manera, l'autor vist lligat per l'esquema socio-econòmic utilitza i ha fet algunes afirmacions simp)ístes. La qual cosa no desvirtua el de conjunt que l'obra posseeix. Moltes gràcies per la publicació d tes ratlles. . L'ORFEÓ CA TALA amb motiu del seu 75<' aniversari, ha valgut oferir ab seus socis i públic musical una extraordinària AUDICIÓ POPULAR de l'aratori de HAYDN LES ESTACIONS audició fragmentària URSULA BUCKEL - JOHN MITCHINSON - FREDERICK GUTHRIE ORQUESTRA SIMFòNICA Director Mtre. LLUfS M. MILLET PREUS POPULARS: 30 i 15 pessetes Diumenge, 30 octubre 1966, a les 11 del mati PALAU DE LA MÚSICA CATALANA ELS DIVENDRES DE l'ORFEÓ CATALÀ Curs 1966-67 cicle de conferències la música a Barcelona i la vida de l'Orfeó Cotalò segona i pròxima conferència FELIP PEDRELL, CREADOR DE LA MUSICOLOGIA per Mn. FRANCESC BALDELLó Divendres, 4 de novembre, a les 8 del vespre RUBINST EIN el mas popular y famoso pianista de todos los tiempos efectuara un UNICO RECITAL en la presente temporada en Barcelona, interpretando un programa sensacional Con el fin de facd1tar a los 1nfinítos adm1radores de tan excepcional art1sta lo odquiSICiÓn de local1dades paro es te conc1erto, lo VENT A Di: LAS M ISMAS comenzaró el dí a 7 dc novicmbre, de 5 a 8 dc la tarde en la administració n del PALACIO D! LA MUSICA. PREC lO DE LAS LOCAL! DADES: Polca de potio y del 17 ol 27 de onfiteotro (sin entrades), Ptos. 2.000. Polca de onfiteotro (sin entrades), Ptas. 1.750. Butaca de patia y onfiteotro, Ptas. 350. Circular de Patia, Ptos. 300. Groderí o de Pati o, Ptas. 250. Butaca numerada de 2. 0 piso, 1. fila, Ptos. 250. Butaca numerada de 2. 0 piso de lo 2.a. o lo 11." fila, Ptas. 175. Butaca numerada de 2" p1so de lo 12.• a la 14.• fila, Ptas. 125. Entrada general y o locolidod, Ptos. 60. VENTA DE LOCAL1DADES A PARTIR DEL DIA 7 DE NOVIEMBRE, de 5 a 8 de la tarde, en lo odmmistroción del Polocio de lo Música (tel. 22 2 65 94) y el dío del conc ier to en lo taquilla. RUBINST EIN presentado por "CONCIERTOS DANIEL" actuaró el jueves 8 de diciembre de 1966 a las 6.15 de PALACIO DE LA Guitarrista Programa I GASPAR SANZ ESPAÑOLETA. DOS MINUETOS. . PRELUDE ALLEMANDE CHACONNE EN DO l (1629-1679) }EAN PHILIPPE flAMEAU J. S. BACH (1685-1750) 0780-1834) ANDANTINO . . FERNANoo SoR ESTUDIO N.• NAPOLEÓN CosTE 8. (1683-1764) (1806-1883) II PAVANA ~ MINUETO J FRANCISCO GRANADA! ASTURIAS f ISAAC ALBÉNIZ DOS ESTUDIOS . EM!uo PUJOL CANCióN CUBANA • (sobre el nombre de Héctor Gorda) M. PEQUEÑO VALS. . . . MANUEL PoN cE ( 1882-1948) · TARREGA ( 1852-1909) (1860-1909) (1886 ) CASTELNUOVo-TEDESCO ( 1895 ) Dectcada a Héclor Garda Sabado, 12 de noviembre de 1966, a las 22.30 PALACIO DE LA MUSICA jf BARCELONA [83) Yo estó o lo vento el nuevo disco de AUDEN IS SOFIA PUCHE PI ANOS DE MENDLEWICZ, MúS ICA pianista INSTRUMENTS ROD RIGO: Sonotos de Costillo FALLA: Piezos espoñolos Disco editada por VERGARA Balmes, 116 Pidolo o su proveedor de discos Telèfon 215 06 45 BIBLI OTECA CORAL editori~l_f mJ Més de tres -centes partitures: Cançons romàntiques Canc;ons tradicionals Cànons Corals Himnes i Salms Madrigals Misses Motets Música folklòrica Música popular Na doles Negra Spirituals • Noves cançons catalanes Oratoris Polifonia renaixentista • • • • • • • • • • • • • • SoHiciteu catàleg a ARAGó, 60- BARCELONA (XV ) EDITOR IAL BRUGUE~RA presento cc EL PRODIGIÓS MóN DE LA MúSICA» de Manuel Valls los conciertos H tCTOn n A nCtA . - El día 12 de noviembre tendra lugar en el Palacio de la :Música 1111 n:dtal de guitarra a cargo dc Héctar GGrcía, extraordinario intérprete cubano. El guitarrista Héctor l;arcía nació en La Habana, doude iuició sns csludios musicales hajo la dircc:ci(m tlcl compositor Ednardo Saborit. Siguió sus estudios con Feia G<tnzlilez en Cuba y 1mstcriormcnlc con Emilio Pujol, en España. Se gradu6 en el Conservalorio Peyrel ladc d~: La Itahana ) mas tarde abant.lonó el país para alislarse en el Ejército de Liberación cubana, radicado en :\Iiami. Tomú parle en la invasión de la nahia de los Cachinos y fue hccho prisioncro, permaueciendo enC'an·elado durante dos aiios, ltasla las );'a,idades 1e 1962, que fuc libcrado mediante intercamhio. Es prafcsor de la t.rnh·crsidad de Albuquerque (Eslados t_Tnidos). ciudad donde reside actuahnentc. Ha actuado en la Orquesta Sinf6nica local, <'on la Orqucsta de Camara de Nuc,·a :\1éjico y por todo~ los Eslados del Oeste, y últimamcnte ohtuvo un grau éxito en Los Angeles, en el Town Ilall de :Kueva York, etc. Sn actual gira ,.mopca lc lleYa a Hruselas, Parts. Estocohno, Londres, Amsterdam, La H aya, etc. Esll' es el únko cuncierto que ofrccerft en Barcelona con obras de G. Sanz, R atueau, j. S. BaC'h, F. S01·, F . Tarrega, Albéniz, Pujol, etc. ASOCIACION DE CULTURA MUSICAL Barcelona. Conmemoración del XXXV Aniversario Grondes c:onc:iertos en los que oc:tuarón, entre otros, los famosísimos : ORQUESTA DE CA.MARA DE BERLiN DUO JANIGRO-DEMUS, violoncelo y piano ROBERT CASADESúS, pianista ORQUESTA DE CA.MARA DE STUTTGART Detalles e insc:ripciones: Vía Layetana, 113, 1.0 , 2.• Tel. 23 2 43 32 (de 3. 30 o 7.30) Ayuntamiento de Barcelona IV CICLO DE TEATRO MEDIEVAL P&testa en escena de LUDUS DANIELIS Drama litúrgica, totolmente cantado, de hacia el oño 1200 CORAL ANTICS ESCOLANS DE MONTSERRAT AGRUPACió <c AEVUM», DE VEUS FEMENINES Con lo intervención de instrumentos antiguos, a corgo de ARS MUSICAE SALON DEL TRONO TINELL Días 1 O, 13, 14 y 16 de noviembre Horono: di os 1O, 14 y 16, o los 22.30 noche dío 13, o los 18.30 ta rde. Locolidodes, en taquil les de lo Pl. de Co toluño, o part ir del d ia 3 de noviembre, y en lo Pl. del Rey, los dios de representoci6n. concursos y festivales • S'AGARó. Ho stdo convocada el li Concurso de Conctones novodeños coto!onos paro el corriente oño. Los compostciones hobrón de ser rogurosomente inédttos, con ombtente novodeño y popular. Del total de obros presentades ol concurso se seleccoonorón seis, que posorón o uno ftnol en lo cuol serón interpretades por caros tnfontiles en oudiciones onte un públtco ostmismo infonttl. Dicho pública emittró su juicto medtonte sufrogto. Los premies que se otorgon consisten en un promer premto de 10.000 pes et os, un segundo de 7.500 y un tercera de 5.000, que correspondcrón o los tres primeres conciones elegodos; y un occésit de 2.000 pesetos, uno de 1.500 y otro de 1.000, paro los restontes tres condones. El plozo de odmtsión de obros ftnaloza el próximo dío 15 de novoembre, y deben ser entregados en Radio Barcelona, Caspe, 6, Barce~ona, de 4 a 6 de la tarde, o par correo. El Jurada lo campanen los moestros Lluís M."' Millet, Juan Dotros Vila, Xavier Montsalvatge, Xavier Turull, Joime Torrents y Elisordo Solo. • V IENA. - Lo contonte espoñola Trtnidod Ponioguo obtuvo el segundo premto de veces femenines en el Concurso Internacional de Opero correspandiente o 1966, celebrada últimomente en Viena, ol que concurrieron mós de dosCtentos candidates. • SANTIAGO.- El premio internoc :o ., al de campostc1ón «Camino de Santiago» ho soda adjudicada al oratoroo ~<Der Jakabsweg» del composotor olemón Gerard Arnaldo, t seró estrenada, en el tronscurso de esta temporada, boja lo dtrección de Antoni Ros-Morbà. En el Teatre del • TOULOUSE. Copttalio ha tentdo lugar el concurso tnternactonol de conto, convocada este año par trigésimo vez. El jurada, presidida por Emmonuel Bondeville ho atorgada los sigutentes recompenses: A) Muje- res: primer gran premio, Alexandrina Mitchevo (6u!gor1o), segundo gran premio, Moria Kantou (Grecio), meda lla de oro, (Jopón); Miwoko Motsumoto medalla de plata, Moria Rejmer (Polon io), Joyce Brotton (Jamaica), Adrtono Codreonu (Rumonío); medalla de bronce, Rosemo .. ry Porton (Gran Bretoño), Josefina Cubetro (Espoño). B) Hombres: Pnmer gran premio: Georg Pappos (Grecto); segundo gran prem1o, Mugur Bogdan ( Rumonio); medalla de oro, Jean-Poul Coffi (Franci o) ; medalla de ploto, Ludovoc Konyo ( Rumanío), Claude Melon1 (Froncio). a ORENSE. - Esta ciudad españolo ho convocada el premio «Orense» para piano, dotada con 100.000 pesetos, que seró doscernido en un concurso internoc1onol que se celebraré en 1967. El segundo premiO comporta 50.000 pesetas y el tercera 25.000. El ¡oven p1anista • VERCELLI. español Jesús Gonzólez, de veinte años, natural de Gijón, y el aiemón Klaus Hellving, de veinttcinco, natural de Essen, han ganado «ex aequo» el primer premio del XVII Concurso Internacional de Piano «Giovonn1 Bottisto Vitto,> que se celebro en aquella ciudad ttoliono, enfrentóndose o novento y tres concursontes de diecinueve poises. El concursonte espoñol ho recibido como premio un piano de colo y el ganodor olemón el controto paro celébror veinlldós condertos en Itolta y otros naciones. El Concurso Musi• BRUSELAS. col lnternac10nol <<Remo Isabel de Bélgtca», que se celebraré en 1968, seró reservada o los pianistes. Tendró lugor en Bruselos en el mes de maya y estó obierto a los músicos de todos los poises. Los condtdotos o los concursos de interpretoción instrumental deberón tener dteCIStete oños cumplidos y no sobreposar, en lo fecho del 31 de moyo de 1968, lo edod de tremto y un oños. / I --- desde pequeñitos saben que... DANONE es el verdadero yoghourt vida musical PARIS. - André Malraux, ministro de Asuntos Oultura.les, ha dado posesión a una nueva comislón musical compuesta por Serge Baudo, Pierre Capdevielle, Marius Constant, Daniel-Lesur, Henri Dutilleux, Henrl Gouln, André Jollvet, Olivler Messlaen, Michel Philippot, Henrl Sauguet, Pierre Schae!fer y Robert Siohan. Los representante s de Ja nueva escuela han declinado el ofrecimiento. El comunicado del Ministerio que anuncia la noticia afirma: «Una nueva polltica. de la creación musical acaba de inaugurarse de esta forma. No se haré. ningún encargo a los compositores sln que una formación musical baya tornado d compromiso de ejecutarla. La. suma del encargo cubriré. igualmente los gastos del material de orquesta y, en casos de déflcit, los de ejecución». MUNICH. - Hace unos dias fallecló en Munich Wieland Wagner, nleto del gran compositor aleman Richard Wagner. Actualmente era director del gran teatro de Bayreutb, y se dedicaba exclusivamentc a la representación de las operas en los famosos festlvales del h!stórico teatro bava ro. PAR IS. - La Fundación Royaumont (Goilln-Lang) realiza actualmente una encuesta sobre las relaciones entre el públlco y la música. v1va, cuyo premio de composlción musical 1966 ha sido adjudicada a Jacques Fortner, de Este.dos Unidos. por «Spring», y a Maurlce Benhamou, de Francla, por «Mizmor». En el curso de una reeepclón ofrecida el pasado día 8 en Royaumont. en honor de las personalidades que patrocinan las actividades de la Fundación, el ma.estro André Marche.! dlo un recita¡ de órgano, con obras de Louis y François Couperin, Clérambualt, Bach, Franck y Messiaen. MAORI o. - La Biblioteca del Conservatorio de i\1adrid, reclentemente insta! ada en el Teatro Real, cuenta con mas de 100.000 volúmenes dedizados a la música, entre los cuales se encuentran libros del s!glo XVI, procedentes del Monasterlo de Santiago de Uclés; entre éstos ha.y mas de medio centenar, todos de música, de comienzos de la imprenta, entre los a.ños 1532 y 1592. Hay también llbros del siglo XVII, muy curiosos, franceses -algunos de ellos; prlmeras edlciones dedicadas, de Verdi, Falla, Puccini, Bretón y otros; partituras origina.les, manuscrltos de plezas de clavecin de Scarlatti. Haendel; piezas de Arrleta, Chapí, Albéniz. Bizet, Salnt-Saens, Gerónlmo Glménez. · MALLORCA. -La «Fundación March» ha subvencionado con mas de medlo millón de pesetas la lmportante obra que esta reallzando el padre Ginard Bauza, T. o. R., relativa a un «Cançoner popular>> de Mallorca, en el cual ya lleva catalogadas mas de 40.000 canciones de aire popular. que abarcan la trad!ción melódlca de di!erentes pueblos de la ísla. [89] 41 INTERPRETADA POR SOFIA PUCHE Los que venimos siguiendo de cerca las actividades concertísticas y la evolución de Sofía Puche, Jalonadas por galardones tan preciados como el Premio cMaría Barrientos» y el Premio extraordinario de piano cCíudad de Barcelona» y por actuaciones en España y en cas1 toda la Europa occidental, que se cuentan por éxitos y han cimentada el pres:igío de que goza, hemos podido comprobar repetidamente, dentro de lo universal de su capacidad de intérprete, su predilección por los romónticos; su solícita dedicación a los composito· res catalanes; su específica identifica· ción con la música española y de un modo especial su inconfundible estilo ::xl traducir la música de Rodrigo y de Falla. De estos dos compositores acaba de grabar Sofía Puche, para «Vergera» (disco 764 - TL, de 33 r.) varias piezas pianísticas que merecen un comentaria, siquiera sea breve, por el interés que encierran las obras y por la calidad de la ínterpretación. Se trata de las cinco cSonatas de Castilla» de Joaquín Rodrigo y de las e Cuatro piezas españolas» («Aragonesa», cCubarla», «Montañesa• y «Andaluza:o) de Manuel de Falla. Casi medio siglo separa las dos caras de esta grabación que, sobre el dener minador común de música española, presenta dos numeradores de espíritu y expresión complelamente distintos: un 42 (90) Falla de 1907, en «viaie de ida», que todavía no ha escrita eLa Vida breva• ni los «ballets», ni «El Retablo de Maese Pedro:o y que se busca y se encuentra a sí mismo, en un pensar español eso· térico - antipandereta- y en un decír pianística bisec:nz del óngulo recto Al· béniz-Granados; y un Rodrigo de 1950 que, inversamente, esta ya de regreso de sus creaciones mas representalivas: «Zarabanda lejana» cConcierlo de Aranjuez» y «Preludio al gallo maña· nero» y empieza a adentrarse en un órea que bien podria ser la primera antesala de un expresionismo españolizado. A las dificultades intrínsecas que presenta la mecanica pianística de esas nueve piezas - si es que para Sofío Puche pueden existir tales dificulta· des- se suma, como consecuencia de la diversidad estética producida por la vecindad de dos sensibilidades tan dis· tin:as y, dentro de ellas, de piezas dis· pares en intención y en realización téc· nica, la dificultad de traducirlas fie!· mente sin que los factores gróvidos de su españolidad y del personal estilo de la eiecutante, lleguen a unificarlas, al terando sus propios coloridos y relieves, para convertirlas en eslabones iguales de una cadena. El gran mérito de Sofia r-uche, al grabar estos piezas de Rodrigo y de Falla, consiste no sólo en la claridad expositiva, en la diafanidad de la dic· I t· u e I· ción, en la riqueza de sutiles matices y en el nervio y vigor con que dibuia los ritrnos, carac~erísticas, todo ello, de su acusada personalidad de intérprete que es fusión de virtuosisme austero y de temperamento vehements, sino de cómo ha sabido enfocar y ha logrado indivi· dualizar las diversos cinstantémeas• sonoras de ese panorama hispémico, de manera que cada una de ellas con· serve su carrada esfericidad. Porque en Rodrigo, la acidez de la primera Sonata, la gravedad casi litúrgica de la segunda; la agilidad picante de la tercera; el deliciosa arcaísmo de la cuarta y la gracia optimista de la quinta, y en Falla la reciedumbre de «Aragonesa• ; la antillana volubilidad de «Cubana•; el frescor vi'al de ·Mon· tañesa• y la vivacidad y el donaire líri- co de «Andaluza•, estérn magistralmente logrados por Sofía Puche, como si para cada pieza la artista poseyese un temperamento distinta, sincronizado con el €spírítu e intención que traduce. La ductilidad y el sentido del color de que estó dotada la intérprete, son los vehículos que permi~en al oyente realizar con este disco un deliciosa viaje por España en sonidos, no sólo a través de sus herras, sin::> a través de cincuenta años que implican un nuevo modo de sentir comprender y expresar, personi· ficados en dos compositores españoles, Falla y Rodrigo, con los que Soffa Puche se identifica plenamente y de los que resulta una intérprete realmente idónea. A. MENÉNDEZ ALEYXANDRE JoROÜERA Hnos. INSTRC~IE~TOS • TALLER ESPECIALIZADO- ESTl'DIOS TECNICOS PIANOS • AR).10NIUMS- ORGANOS "\SESORES TECNICOS Y AFINADORES DE PALACIO DE LA MUSICA, .H!VENTUDES MUSICALES Y OTRAS CMPORTANTES ASOCIACIONES DE CONCIERTOS Colle Copons. 2 (Frente Catedral) Teléfono 222 77 74 BARCELO N .A 2 [91) 43 DISCO 1966 El 8 de octubre, Día del Disco. se dio a conocer el resultada del XII Gran Premio del Disco 196ó otorgado por la Revista Ondes y Radio Barcelona. El Jurado que otorgó los premlos estaba compuesto por los sigulentes miembros: D. Juan DolrCL! Vila. por la Sociedad General de Autores de España; D. Pedro Voltes Bou, Dltector del Instituto Mun.~ cipal de Historia; D. Manuel Tarín !gleslas. Director de la Revista cOndas•; D. José Luis Surroca, Director de la Emlsora RacUo Juventud, La Voz de Cataluña; D. Jaime Torrents G. de Pando, Jefe de Programos y Emlsiones de Radio Barcelona; D. Pedto Casadevall. Presidenta del Hot-Club de Barcelona; D. Carlos Marimón. Critico de Discos. y D. Ralmundo Tort, que actuó como Secrelario. Los discos premlodos han sldo: MúSICA DE CAMERA C. F. M. BACH, 6 Sonatas para flauta y c:lave. J. Rampa!, flauta. R. Veyron-Lacrolx, clave. (Belter) MÚSICA DE CAMERA PARA ORQUESTA J. S. BACH. El Arte de la Fuga. Orquesta de Cómaro de la Radio del Serre. Direcclón: Karl Reistempart. (Erato). MÚSICA SINFÓNICA ROBERT GERHARD, SinJonía n.• 1 y Danaes de Don Quixot. Orques:a Sinfónica de la BC de Londres. (EDIGSA • HAMC) ÓPERA VERDI. Rlqoletto. Scotto, Cossotlo, Bergonz1, Dieskau, Vonvo. Orquesta y Coros del Teatro de la Scala de Milón. Dirección: Rafael Kubelil:. (0. G. G. - SLPMJ FRAGMENTOS DE ÓPERA MONTSERRAT CABALL!:, Arias de Ópera. Orquesta Sinlónica de Bor· calona. Dirección: C. F. Cillario. (Vergera) MÚSICA DE CONCIERTO NICANOR ZABALETA, Conciertos para Arpa y Orquesta de Elch.aer. Wagensell. Ditterdorf y Adagio y Rondó en Do menor, de Mozart. Nicanor Zabaleta. arpa. Orquesta de Cómara Paul Kuentz. (D. G. G.) ORATORIOS Y CANTATAS J. S. BACH. La Pasión GREGORIANO Responsos de Sóbado Santo. Coro de Monjes de la Abadía do San Pedro de Solesmes. Dirección: Joseph Gajard. óRGANO J. S. BACH, Tocata y Fuga en Fa mayor. Preludio y Fuga en Fa 111enor. PIANO GUITARRA seqÚn San Mateo. Haeillger, Engan, fahbero. Proebsl. Seefrled, Topper, Dlesl:au. Coro de Mun!ch. Dlreccion: K01l klchter. (ARCHlV · APM) Pasacalle en Do menor. Preludio y Fuga en Do mayor. Preludio Y Fuva en La mayor. Helmunt Walcha, organo. (0. G. G.) JOAQU!N TURINA, Obras para !Piano. Alida de LOJ'rocha. piano. (Hispavox) CASTELLNUOVO. TEDESCO. Clnco piezas de Platera y Yo. Obros de Frescobaldl. Donostia. Debussy. Weiss y Sor. Andrés Segovia, quil~ (Decca) PREMIO A LA MAs EXTRA· ORDINARIA REALIZACióN FONOGRAFICA WAGNER El Ocaso de los Dioses. Nilson. Windgassen, Ne!d~~ frick. Watson, Dieskau, Ludwing, etc. Coros de la Ópera del Es'~ de Viena. Orquesta Filarmónica de Viena. Direccl6n: Georg Solh. (D«aa: PREMIO AL MEJOR DISCO DE 'UN AUTOR ESPAROL MANUEL DE FALLA. El sombzero de tres picos. Orquesla Philarlllonla. Victorla de los Angeles. Direcci6n: Rafael Frühbeck. (La Voz de su A1n' FOLKLORE MúSICA RELIGIOSA CON CARACTERfsTICAS AUTÓCTONAS LA MOIXIGANGA DE SITGES. Cobla Ba:celona. Direcoión: Antoni R~ Marbó. (Columbia) PAUL HORN, Suite de jazz sobre textos de la Misa. Arreglos Y dlrecc!ón: La lo Schifrln. (RCA- LPM! JAZZ. INTtRPBETES THE PICK OF PARKER. Charlie Parker e lntérpreles varies. (Vervel JAZZ ACTUAL MINGUS. MINGUS, MINGUS .... Charlie Mmgus y su Orques1a (Impulse) NEGRO ESPIRITUALES MARION WILLIAMS, acompañada por los Sters of Faith. (Disophor.) ESPAROLES .:;.q !92! 6 discos MAH LER Sinfonía no. 1 en Re Mayor Orquesta Sinfónica de Londres Director: GEORG SOLTI DECCA S x I. 6Jf3 Todo lo qu'l porece sobrllvivlr de las obrw de Ju•eniud <ie Mahler, aparte de alqunos apuntes frac¡. montarios. ea un mov!mlento lnldal completo de u~ Cuarteto paro Piano en eLa• menor (que se lnterpretç pc,r vez prlmt>ra en la 9slact6n de rudto WBAI de Nueva York en 1962) y tres canclon"s completes con acompañamient o de piano elm Lenz•, eWinterlled• y cMaitanz lm Grünen• (qui! permanecen en manos privades y aguardan todavla el estreno). Hay también una desechada primera porte de la cantata cDas klac¡ende Lled• (la primera de las obras publlcadas de Mahler que sP compuso); éata se estrcm6 en Radio Brno en 1934. Pero no se ha dAAcubierto prueba al· quna de que Mahler abordara la compoalcl6n slnr6nlca durante au juventud. S!n embarqo, parece cinto que la primera slnfonfa pubUcada d• Mahler - N. 1 en eR e• · no pued~ haber sldo la primera que él compuso. Sc habla de una slnfon!a que fue ensayada por la orquosta de los estudlanteo dol Conservatorlo vionés, mlantras el proplo Mahler estudlaba aún allí; de tres movlm!enlos d., una juvenil slnlon!a en •La• menor (el llampo final eataba al parec"'r completo en la menta del joven compositor, pero éste nunca lo traslad6 al pape!); de una temprana cSlnfonía N6rdica•; y de colro.s doJ stnfonia&>. Se ha supuesto durante mucho tiempo que éatas y otraa producdonea slnf6nicas de la adoles. cencta de Mahler fueron desltuidas por el mismo compositor; pero existen razones porc creer que alqunas LP elias, por lo monos, sobrevivleron Q la muerte de Mahler, acaecida en 1911. En 1938, el dlatmquido bt6Qrafo de Mahler, Paul St~fan, qulen hab!a conocido al compositor, escrlbl6 un articulo para la revista cMuslcal Amerlca• (edlci6n del 10 de abril). En dlcho articulo, Stefan declaraba que el gran director y protec¡ldo de Mahler, Willem :l.(<ngelberq, le revel6 haber descublerto los manus· crltos de ccuatro slnfoníaa completes de la adolescen· eta de Gustav Mahled en los archivos de la familia Weber, :esid&nte en Dresde {Mahler intim6 con los Weber durante los años 1886-88); y que él ya las habla ejecutado al plano con el compositor Max von Schll· l!ngs durante una sesi6n qua se prolonq6 toda una noche. Stefan se referla a Iodo es:o como cosa OCU· rrtda chace alqún tie:npo• - tuvo que aer antes de 1923, añ:> en que murl6 Von SchUiinga - , pera nado rnós se ha vuelto o oir de estos sinfonías. Stefan fcllectó en 1943 y Mengelberq en 195I - ambos antes deol repent!no Interès que por la mí•.sica de Mahler se despert6 en los años clnou&nta- y has!a ohora han fracasado los intentes de avPric¡uar el paradero de los manuscrltoa, lo cua! no ea de extrañar en uno Aleman!a que tantos carnblos ha su!rido ducaniE> la querro. y la postquerro.. Es posible que fueron des. truldos por la entonces Baronesa von Weber (qulen también es hoy difunta), pues seqún Stefan ella había prometldo a Mahler evitar que las slnfonfas en cuesllón fueac:m interpretades jam6s. Las parUturas de la juventud de Mahler revelarien, en primer luqar, los pasoa que él dlo antes dE> llec¡ar a escriblr para una orquesta tan nutrida. Richard 5trau.ss, en cDon juan•, su primera obra maestro (estrenada, también bajo la dlrecci6n de su compo· silor, s61o nueve dfas antes que la Primera Slnfonfa de Mahler), se conform6 con el habitual triple vlenlo· madera, cuatro trompas, tres trompetes, tres trombones y tuba qrave. Brucltner, en s u Séptlma Slnfonla de .:uatro aflos antes, habla llegada a emplear las cuatro trompas extres doblando a tubes tenores que Waqner usara en cEl Anillo•; pero de no ser por eslo se hu· biera contentado con los elementos normales, incluao con el modasto cdoble• vianto-madoro de vieja Ira· dicl6n. Parece haber aido Mahler qulen prlmero em. ple6 proctlcamente la orqueata completa de cEl Anlllo• de Waqner para una obrn llinf6nica- vlento-madero •cuédruple• cocho• trompas (paro no doblando a .ubas tenor&s, como lo hlcieran Wagner y Bruckner), ...uatro trompetes, tres trombones y tuba qrave - , re. qutrlendo también un segundo timballsta. Mahler lo hizo, desde lueqo, no para consegulr la solemnidad de Bruckner o la suntuosidad de Strauss, slno paro obtener oaa claridad casi ofensiva vlento-madera estridente, trompas vodferantes, metol satírica- qu& es la esencla de su estilo or'luestal. Podriamos asimlsmo esperar que las alnfonfas e• cr!tas por Mahler en sua Uempos de estudianta nos ilustrasen sobre los orlgonos de las asomhrosas inn~ vaciones eattl!sllcas que este compositor aplic6 a la dnfon!a. Adem6s, esiudlando esas parllturas desapa. recidas, tendrfamos la poslbllldad de observar el dea arrollo del formidable dominlo estructural que perml· tió a Mahler integrar tal masa de elementos heteroc;¡éneos en un todo slnf6nico, y partlcularmente au facultad para tnsertar doa tonalld<;.ctea v!olentameniE> controatadas sln delrlmento de la forma. La mústcc salvajemente desesperada en cFa• menor que irrum pe en la pastoral gen'alldad en cRe• mayor del m<> vimiento u.tctal de la Primera Slnfonía, y 'l\18 se hace carqo por completo de la primera mltad de su even· tualrnente tr:unfante llempo final en eRa• mayor, presenta un conUicto tonal de tlpo esqulzofrénlco que a61o esta resuelto c¡racias a la flrmeza de la estructura. 1'ol fenomenal poder arqultectónico en una primera slnfonía, demueatra un duro aprendlzaje durante el cua! Mah!Pr pudo blen haber t>scrilo cuatro obres •inf6nlcas. [93) 45 gota ile conciertos FECHA LOCAL ~ ----- ~ --~-~-----·--- CONCIERTO ----- OCTUBRE 28 vier. 21.30 h. Palau Orfeó Cotolò. Orquesto Sinfómco. Ursula Buckel, soprano. John Mtt· chinson, tenor. Frederik Guthrie, boja. Oir.: Lluís M. Millet. eles Es. tocions», Haydn. (75 oniversono Orfeó Català.) 29 sób. 22.15 h. Palau Orquesto Sinf6nica de lo R.T.V. Espoñolo. José L. Garcia Asensio, vio. lín. Oir. Enrique Garcia Asensio. Obras de Masart, Saler, Ravel, y Re· ,·ueltas. 30 dom. Palau Concierto popular. Orfeó Català. Orquesto Smf6nico. Solistes: Ursula Buckel, soprano. John Mitchinson, tenor. Frederik Guthrie, boja. Oir. Lluís M. Millet. Fragmentes de ((Les Estacions». (75 aniversorio Orfeó Català.) li h. matinal 18.30 h. 31 lun. 22.15 h. IPalau Palau NOVIEMBRE Palau 1 mort. 17.30 h. Orquesto Sinfón1co de lo R.T.V. Espoñolo. Corlos Sontos, piano. Oir. Antoni Ros Morbà. Obros de Benguerel, Bartak, Brahms. Orquesto Sinf6nico de lo R.T.V. Espoñolo. Gisèle Bobillier, soprano. Coral Sant Jordt . Dir. lgor Morkevitch. Obres de Wagner, Bcrg, Ravel. Orfeó Català. Orquesto Smfónico. Solistes: Ursu la Buckel, soprano. John Mitchinson, tenor. Frederik Guthrie, boja. Oir. Lluís M. Millet. «Les Estacions», Hayd n. (75 aniversorio Orfeó Català.) Pala u I Festival Internacional de Jazz de Barcelona. Dove Brubeck Quartet. Palau I Fest1val lnternoc1onol de Jazz de Barcelona. Max Rooch Quintel & Sonny Rallins. Palau S sób. tarde: 19 h. noche: 23 h. Pa lau 6 dom. tarde: 19 h. noche: 23 h. Oíos 7, 8, 9, Palau I Festtvol Internacional de Jan de Barcelona. Sud Freemon & Alex Welsh Orchestro. Upto'l Swing oii-Stars. I Festtvol Internacional de Jazz de Barcelona. Tete Montoliu Trio. Strud Gilberto & Stan Getz Quartet. Palau Forum Mus1col. Solistos de Tübingen, presentada por Instituta Alemón de Cultura. Obras de J. S. Bach, Telema nn, Mosort, Belo Bortok. Palau Héctor Garcia, guitarrista. Obros de Sons, Romeau, J. S. Boch, Sor, Coste, Tórrego, Albénis, Pujol, Costelnuovo, Ponce. 3 juev. 23 h. 4 vier. 23 h. 10 y 11, a los 10 h. I I vier. 22.30 h. 12 sób. 22.30 I Concierto del V Ciclo paro lo micioc1ón musical de los escolares. Or· questa de Cómora. Dir. J. M. Franco Gil. GUIA MUSICAL Temporada 1966-67. 28 octubre 1966. Núms. 3 -4. Edición de 8.000 ejemplores. Editada por Palau de la Música Catalana - Deportomento de Publicidod. NOTA IMPORTANTE: La redocción de GUIA MUSICAL publicaré en esta sección la noticio de todos las conciertos que se celebren en Barcelona. Rogomos o los orgonizodores el envio de progromas Y cuontas noticies creon interesontes para su inserción en estos póginas. 46 [ 94) I CIN. eI N I CH/Nl CHIN/ .CINZANO l- -.f s- el -~) o ; -, brindis lo ir eó ir de la <;:" amistad \ ~ . ~ --~·~· 120 millones de hombres en mas de 50 paises usan los famosos productes Floïd En el mundo enlero, el hombre eleganle recurre a los mejores produclos, lanio para su salisfacción personal como por la impresión que desea causar de hombre impecable. FLOlD. tan conocido por su acredil ado AFTER-SHAVE, ideal para después del afellado, ha crea do ademas la mejor serie que exisle de perfumeria para caballero. La base Científica un1da a los mejores componenles naturales garantíza la calldad de los productos FLOlO. $ • .. ... " . .. . ....... ~ •• , . , ,,.,. ..... t.,. ... Floid en Europa: