El públic i l'¡estadística, per Manuel Valls Notícies Orfeó Català Lluís Millet i Loras Gonçal Comellas Los conciertos: Forum musical, Gonçal Comellas, Orquestra Ciutat de Barcelona, Concert de nadal de la Coral Sant Jordi Cuarteto Parrenin Noticias y comentarios: Universidad, Olot y Instituto Alemán Concursos y festivales: Arezzo Vida musical: Paris, Viena, Francia Discos: Strauss i Mozart Guia de conciertos
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
Alta Fidelidad vehiculo de un arte... ...es el mas perfecto método para situar música en el hogar. Es una tecnologia apasionante, creada por artesanos que saben escuchar. FISHER- VI ETA- SHURE GOODMANS- GARRARD- SME- KLIPSCH . nombres de prestigio mundial que Vieta Audio Electrónica, con 12 años de experienc1a en la auténtica Alta Fidelidad, garantiza en España. EL PÚBLIC L'ESTADfSTICA Repetidament des d'aquestes pàgines hem fet referència a Ics vinculacions entre la vida musical del país i el públic. Les consideracions han girat generalment al voltant de la institució concertística i de les rares i sovint inexplicables osciHocions en l'assistència a recitals i actes dc la més variada qualitat i significació. Eren unes apreciacions d'ordre intuïtiu, en les quals entraven pocs factors en el joc de l'especulació (el nom del solista, el reclam publicitari, etc.). Pel seu caràcter subjectiu, no podien aspirar a lo validesa que atorgo l'aval del rigor dels procediments tècnics actuals. GUIA MUSICAL ha decidit de traslladar a un pla científic l'estudi dels moviments del públic en funció dels estímuls d'ordre expressiu que se li ofereixen. reaccions En definitiva es tracta, doncs, d'examinar les circumstàncies fonamentals que determinen el moviment del públic de concerts, d'auscultar les seves reaccions i per tant, de diagnosticar a quines causes i motivacions obeeixen les seves preferències. Per a portar a terme aquest projecte, es posaran a disposició dels ((habitualsll del Palau uns impresos en els quals apareixeran les qüestions fonamentals que es poden plantejar a l'afeccionat a la música en Ics nostres latituds. Ens proposem dc realitzar una enquesto, o fi de precisar amb el màxim de seguretats i amb un mínim d'errors, els motius pels quals es mobilitzo aquesta entitat abstracta que anomenem públic. Ens proposem també de contemplar els problemes de lo música a través de l'estadística, sobre un pla sociològic. Les premisses sociològiques ¿són aplicades a la música dc caràcter universal i vàlides per a tots els gèneres? ¿Es mobilitzo el públic d'òpera pels mateixos motius pels quals els afeccionats al jazz van a uno jom-se,.sion::> Les apetències de l'espectador de sarsueles, ¿són iguals que les de la concurrència que assisteix als concerts de Herbert van Karajan? ¿O responen ols mateixos estímuls els assistents als concerts de Pau Casals, als de Rubinstein o als de Narcisa Yepes? Lo resposta a tan elementals qüestions és que no, que les motivacions són diverses. El <cperquè>> d'aquest <ena>> i les respostes o altres preguntes motivades per l'oHudida varietat, són els objectius que pretenem d'assolir en l'enquesta que ara ens hem decidit d'emprendre. MANUEL VALLS [211] 3 ORFEO_ CATALA • 4 • El dissabte dia 7 de desembre es complí el vint-i-setè aniversari dc la mort del fundador i primer director de l'Orfeó Català mestre Lluís Millet. A Pesglêsia de Sant Felip Neri fou celebrada una missa en sufragi de la seva ànima i de la de tots els mestres traspassats. L'Orfe6 hi cantà la Missa de Lluís M. Millet. A la nit, i a la sala d'assaigs de l'entitat tingué lloc una vetllada íntima ; Lluís M. Millet llegí i comentà una selecci6 de l'epistolari del seu pare. A través d'aquestes lletres, és desplegada tota una panoràmica de la nostra immediata història musical - enqua· drada dintre el marc dels esdeveniments socials coetanis - per una de les personalitats més poderoses del nostre país. I/ànima i l'esperit del fundador dc l'Orfe6 s6n abocats en el contingut d'aquest. epistolari en el qual hom treballa per a publicar-ne una selecció. • Els dies de Sant Esteve i Cap d'Any tindran lloc els tradicionals concer:.S nadalencs dc l'Orfe6 Català, el programa dels quals és indicat en la p3· gina adjunta. La importància d'aquests concerts és ben evident ; el mestre Lluís Millet havia comprès la transcendència d'aquesta troballa i l'havia incorporada a la vida de l'Orfeó. El concert de Sant Esteve dedicat a la canç6 nadalenca ba esdevingut tradicional a casa nostra i ha pres el ca· ràcter, com ha estat dit, de «pessebre vivent de la ciutat». Instaurat l'any 1913 s'ha celebrat regularment sense cap interrupció, llevat els anys de 1936 a 1945· Els concerts nadalencs de l'Orfe6 s6n una de les manifesta· cions més típiques i esperades de la vida ciutadana i ultrapassen el seu contingut musical per a esdevenir un motiu de retrobament entre els qu1 cerquen el missatge de l'autèntica cançó. • Els tradicionals Concerts per als socis se celebraran els dies 15 i Ií de gener dc 1969 a la nit i 19 de gener de 1969 a la tarda. Oportunament serà anunciat el programa i seran trameses als socis les invitacions cor· responents. [2.12.] t. ORFEO CATALA • Director: LLUÍS M. MILLET Subdirector: Adolf Cabané Audicións núms. 1068 i 1069 TRADICIONALS CONCERTS DE SANT ESTEVE I CAP D'ANY PROGRAMA !e la El cant de la Senyera . El pardal (pop. catalana) . . . . (•Anirem cap a Betlem ( 1.11 audició) .,Farem un pessebre ( 1." audició) . >:<Camí dc Betlem ( 1." audició) . Nit nadalenca . . . . . , . . . Fum, fum (cançó en forma de sardana) Espines (duet) . . . . . Cançó de Maria bressolant (so!o de soprano) Jesús i Sant Joan ( tdtllt} . . . Clarícies de Nadal ( 1.e oudtció) . LL. M1LLET P~REZ MOYA DOTRAS SERRABELLA A. CABAN~ A. CABAN~ J. M." PLA J. TOMÀS J. M.• ROMA MAX REGER A. VIVES A. CABAN~ 11 El Noi de la mare (glossa dc la cançó popular) Missa (inspirada en dos temes popu!ars catalans de Nadal. 1.• audtctó en concert). Lletania - Himne de Lloançc Sant, Sant, Sant - Cant de lo fracció Responsori dc Nadal ( 1 .• audic•ó) No lloréis mis ojos . . . Nit de Nadal ( 1. • audició) . Niño Dios d'amor herido . . . El cant dels ocells (pop. catalana) El Pessebre (fragments) . . . . . . . . . . . L'estel - Cor dels Reis màgics - El plor de l'Infant Jesús- Glòria o Déu. A. NICOLAU LL. M.• MILLET LL. ROMEU P. DONOSTIA A. PLANÀS GUERRERO Ll. MILLET PAU CASALS Sònia Albaladejo (soprano) Gaietà Renom (tenor) J. López Esparbé (baríton) Acompanyament al piano i a l'orgue: Josep M. 8 Roma Direcció: LLUÍS M. MILLET Interpretades per lo Secció Infantil dirigtdo per J. Lópu Esparbé 1213] s LLUÍS l\1ILLET A finoles dc verona llegó o Barcelona Lluís Millet, nieto del fundador del «Orfeó Cotolàll e hi~ de su actual director. Tros cuotro oños ompliondo estudios en Alemonio, cncominodos sobre toll! o lo dirección orquestol, el joven Millet - 29 oños- ho llegada o su potrlo eh ico denso en co- • nocimientos musico les y pletórico de ilusiones. Intento quedorse en Barcelona, si encuentro un: misión musical que lc interese. Por el momento el próximo (unes, dío 16, hoce su prcsentocióa oficial en el «Palau» (onteriormente hobío dirigida pequeños grupos) con el «tripla concierll op. 56 en do moyor>>, paro violín, violoncelo, piano y orquesto de Beethoven como obro de boll. Adcmós uno obertura de Beethoven y lo sinfonío «Praga» de Mozart. Enfundada en su <<blosier» el joven Millet soporto el interrogotorio: -¿Peso el opellido Millet, paro desorrollor uno oc:tividod musical? - Tiene s us ventojos y s us inconvenientes; junta o lo experiencio musical quo tengo ol olcoaCI 6 [214] dc lo mono, y uno indudoble focilidod en cuonto o lo introducción en el ambiente musical, se enfronto lo gran responsobilidod que el opellido entroño, odemós dc otros factores. -Se impone lo pregunto. ¿Qué opino musicolmente del «Orfeó Cotolò»? -Lo ideo de llevar lo música ol elemcnto no profesionol, ol pucblo, me porece excelente, ounque el obligada omoteurismo entroiie sus inconvenientes. De todos formos lo entrega de sus componentes, el heeho de «hocer música por Jo música» es uno bosc paro lo evolución de nuestro vida musical. -¿Cree que llegoró o dirigir el «Orfeó» que fundó su obuelo? -No lo sé. Es difícil de prever. En principio no rehuso ningún trobojo musical si se puede llevar o cabo dignomente. Hablomos ohoro del concierto del próximo !unes y llegomos o lo conclusión de que el hecho de contar con los hermonos Cervera y lo pianista Roso Sabater, influyó en lo determinoción de Jo obro. Reconoce, por otro porte, que Mosort paro él posee lo scducción mós directa y profunda. Como director, Millet Loros opino que Jo importonte es comunicar lo obro o músieos y oyentes. Llegar o olvidor lo técnico paro empleorlo como medio y, sobre todo, poseer lo suficiente personolidod paro logror dichos objetivos. El «tcrcer11 Millet posee uno mirada viva, en él se odivinon los gonos de «hocer», los gonos de !!decir>>. Estomos en Jo Solo de Juntos del !!Orfeó Cotolò» y entre rccuerdos de valor hi5tórico incoleuloble, el última eslobón de lo dinastia Millet lucho por obrirse poso. Lc pregunto por sus proyectos futuros y fe tronsmito el rumor de que se lc cito como futura director de lo !<Orquesto de Cómoro de lo Ciudad». -Serio uno solido hologüeño paro mí, pcro eso es por el momento un rumor, que de cristolisor, o largo ploso, Jlevorío consigo problemos complejos. Serio necesorio uno entrega total y entusiasmo, sobre todo en los músicos, paro logror uno democrocio musical en el grupo; pero, como digo, de momento sólo son rumores. - El próximo lunes se produciró su prosentoción, ¿cree en el éxito? - Eso se lo diré el mortes, ounque noturolmente esta mos ponien do todo lo necesorio de nu est ra porte. -¿Estó sotisfecho de lo morcho de «Forum Musicoh>? - Ho empesada muy bien y espero continúc osí. Con lo experieneio de esta temporada el próximo oño podremos estructurar un programo mós dc base y sobre todo programar con Jo onteloción suficiente. Luis Millot sc vuelve ol ensoyo de lo Orquesto de lo Ciudad. Su vida ohoro es el estudio, el trobaja onolitico de portituros, Jo tomo dc contacto y lo solidificoción de todos los conocimientos osimilodos. Antes de terminar hablamos de padres e hijos, y Millet no es una excepción; cuando hoblo de música con Millet padro tombién tienen sus puntos divergentes ounque como músicos coinciden en los cuestiones de base. Tengo entendido que paro abril dirigira lo Orq uesto Ciudad de Barcelona; eso podria ser una bueno toma de contacto sobre todo encaminada o la Orquesta de Cómara .. Augusta Volero «Notíciero Universal». 10-XII-68 Goncal , Comellas Concurso de violin orgonizodo por Juventud" Musicales de Barcelona, y poca después, e• Premio de Honor del Conservotono Superior Municipal de Música de Barcelona. Represen· tó o los Juventudes Musicoles españolas en e! XIX Congreso Internacional de lo F.I.J.M. ce· lebrado en Viena. Al creorsc lo Orquesto Ciudad de Barcel0110 gonó brillontemente por oposición, una plozo de concertano. El posada mes de julao se present6 al Con(Ut· so Internacional de Violin «Cori Flescht, ~ Londres y el presidenta del jurada, Yehuc! Menuhin, le ofreció el concierto en la Coted1c! de Southwork que sc ofrece normalmente e gonodor del concurso. Consccuencia de lo ri'· El próximo dio 20, en el concaerto de lo Orques- presión causada o Menuhin por Comelles f~ to Ciudad dc Barcelona, Gonçal Comelles ac- lo octuoción conjunto en lo mterpretacaón del tuaré como solista en lo interpretoción del «Concierto en re menor, paro dos viollnes «Concierto en re moyor, paro violin y orques tO)), orquesto» de Bach, en el posada Festival 1~· dc Beethoven. Es, sin dudo alguna, un nuevo ternacional de Música en Barcelona. cslabón en lo firme correra de este joven in- Gonçal Comelles formo porte, tombién, de. térprete. Gonçal Comelles noció en 1945 y a los once Cuorteto Ciudad de Barcelona con el que l'O actuada con gran éxito en el Palocao de lo oños inici6 los estudies dc solfeo. A los doce, Música; en breve dorón sendos rec•toles en di· los de violin, en Figueres. Un oño més tarde versos centros mus•coles del extronjero. . Y entró en contacto con el moestro Joan Mossiò Lo firme trayectorio seguida por estc jovenCJ Ese mísmo año, 1958, Comelles obtuvo por simo artista presagio un futura bnllonte unomm.dod del jurodo, el primer Premio del orte mterpretotivo. 8 [216] el' ~ e' 'ÍO( Concert de Nadal de la CORAL SANT JORDI· amb L'ESQUITX i L'ESPURNA GRUP LLEVANT i R. BALCELLS i M. TORRENT • • • • BACH: CORALS D'ADVENT BRITTEN: FESTA DE NADALES ORFF: CANTATA DE NADAL LES NOSTRES NADALES Diumenge, 22 de desembre, a les 18.15 h. PALAU DE LA MÚSICA CATALANA • FO!lUM MUSICAL, CONCIERTO ~lA· TIN AL. - Den tro de la periódica serie de concicrtos malinales que presentara Forum Musical, actúan eu el Palacio de la Música la Agrupaci6n Polif6nica dc Vilafranca, la Coral de Ràdio Terrassa y el Orfeó Santa Llúcia. Separadamcntc y coujunlamcntc interpretau una selección de nadales tradicionales, originales y populares. Forum Musical presenta esta acluaci6n cxtraordit1aria, en colaboración con el Secretariat d'Orfeons de Catahthya. • «LES NADALES A!lR EU DEL 1\tóN:t. Bajo este lema tendra lugar en el Palacio dc la Música el dia 15 de diciembre por la tarde la actuación de diversas agrupaciones corales con la colaboración dels Patufets i Timbalers, de l'Orfeó Laudatc, y dc la soprano Cecilia Fondevila. Sera esta la XVI versión de cste propósito difusor de las nadales de los mas diversos paises, que impulsa y dirige Angel Colomer i del Romero. • FO!lUI\1 .MUSICAL. _ La temporada de Fonuu Musical se inició con un éxito cxtraordinario, con la actuaci6n de Narciso Yepcs y el Cuarteto Ciudad de Barcelona. Eu este segundo concierto, el próximo dfa 16, hajo la dirccción de Lluís 1\Iillct y Ja colaboración cxtraordinaria de los solistas Monsterrat Cervera, ,·iolín ; .Marçal Cervera, violoncelo, y Picr N:u·ciso Masi, piano, la Orquesta de Camara fonnada por nuestros mas 10 [218] prestigiosos instrumenlistas ofreccra un programa de cxccpci6n : Obertura de •Prometco• , dc llcclhovcn, Triple con· cierto, op. 56 en do muyor para \"Íu· Hn, violoucelo, piano y orqucsla, dc Beethoven, y Sinfouía en re mayor, K.V. 504 (Praga), dc Mozart. En su cm· peüo de difundir y propagar la buena música, Forum Musical pretcndc inte· resar a tm amplio auditorio con unos programas selcetos y unos inllérprctcs de categoria. • CUAJlTETO PA!lHENIN. - Organ:· zado por Juvcutudcs l\Iusicales con la colaboración de Lloradt·Audio, el miér· coles cHa 18 de dicicmbrc tcudrà Jugar en el Palacio dc la )!úsit·n la acuació~ extraordinaria del Cuartcto Parrcuin ) Salvador Gratac6s. El fabuloso ronjun· to, que el público barct'lonés ha podid( admirar y aplaudir en anteriorcs oca· siones, interpretara en c::;ta ocasi6n obras de Beethoven, Mozart y Debussy. • OQQUESTA CIUDAD DE BARCJiLO· NA. - El viernes dfa 20 y el domingQ dia 22 en se::;ión matinal actuarà en el Palacio dc la Música la On¡ucsla Ciu· dad de Barcelona. Bajo la dirccción d~ su titular Antoni Ros Maruà, Y la colaboración cxtraonlinal'ia dc Gouçi Comellas, la Orqucsta ofn:cerú obra~ d< Ives, Debussy - Tmagcs 2 •lbcria•y Beetho,•cn - Concicrlo cu re mayor para violín y orqucsta -. lD :le n· • THADICIONAL CONCERT DE NADA!, DE LA CORAL SANT J ORDI. Como cada aiio, ht Coral Sant Jordi i sus filiales ínfanlilcs l'Esquitx y l'Espurna y el juvenil Grup Llevant, celebraran su ya tradkional Concert de Nadal. Sc iniciara la audictón ron el di{llogo - órgano y coro, es dccir, 1\!onlscrrat Torrent y Coral Sant Jordi- de los sictc Corales del cOrgelbiichlein• de Bacil: Us pre• guem... , Jcsucrbt Fill del Pare, Jesucrist tots junts cantem, Del Paradís ... , In dulci jubilo, Jesús joia meva y Cantem cristians¡ la primera partc finalizara con la Festa de Nadales (cA Ccrcmony oí Carols•), una de las obras mas popularizadas del célcbrc compositor inglés Benjamín Brillen, pnra arpa - Rosa Balcells- y coro -Grup Ucvaut y Coral Sant j ordi-· A bri ra la scguuda parte la ingenua y deliciosa Cantata de Nadal, dc Cari Orff, que tanto éxito con- siguió el aiio pasado y que SCrÚ tlUC\'a· mentc interpretada por las voccs de l'Esquitx y por un grupo instrumental de la Coral Sant Jordi; finalmcnle seran nuestras tradicionales y mas populares nadales las que clausuraran la audición en la que (como en aüos antcriorcs) todos los asísteutes al Palau cantaran algunas dc nucstras antiguas y sicmprc actuales cançons de Nadal. • ORFEO CAT AL.\. - Prosiguiendo s u tradíción de mas de medio siglo el Orfeó Català dara, el d!a de Sant Este\·c y el de Cap d'Any, los tradicionalcs Concerts de Nadal. Interpretara una escogida selección de nadales catalanas, canciones otiginales, obras rcligiosas y diversos fragmculos del oratorio •El Pessebre•, dc Pau Casals. Los concicrtos del Orfeó Català son una dc las manifestacioues mas vivas y espcradas de la vida ciudadana eu cstas fcchas. LES NADALES ARREU DEL MÓN XVI versió AGRUPACIONS CORALS amb la coHaboració dels PATUFETS I TIMBALERS de l'Orfeó Laudate Cançon~ de Nadal del País de Gal·les, Balears, Astúries, Catalunya, Vietnam, Aragó, Bolívia, Anglaterra, Rússia, Estats Units, Croàcia. Música instrumental per als infants i la joventut Soprano solista: CECÍLIA FONDEVILA Direcció: Àngel Colomer i del Romero Diumenge, 15 desembre 1968, tarda, a les 6.15 h. PA LA U DE LA MÚSICA CATALANA Cuarteto Parrenin Protagonista de uno de los mayores acontecimientos del lli Festival Internacional de Música en Bor. colona, al lograr que el pública dcsbardase la capacidad del Salón de Ciento para oiries la intr. gral dc los Cuartetos de Bartók, este conjunto, famosa mundialmente por sus conciertos y grobo· ciones, fue fundada en París en 1944. Después dc cuatro oños de trabojo constante, se presentó onte el pública de París, siendo colo· coda unónimemente por Jo crítica al nivel de los mós famosos. Este juicio fue confirmada por los jurodos do los Concursos lnternocionoles de París, Ginebra y lieja, on los que obtuvieron los pri. meros premies. En julio de 1955, Ja oudición integral de los Cuartetos de Bartók, que por primera ves interptttobo en París un conjunto froncés, fuc considerada por Jo prenso como el ocontecimiento de ~ ~ temporada. Lo groboción dc estos obras paro lo cosa Vega, Ics valió el Gran Premio del Disco. En los últimos dies oños el Cuorteto Parrenin ha actuada en los cinco continentes, ofrccien~ coda temporada de 120 a 160 conciertos. Sus constontes octuociones en los Estadas Unidos, Jopi1 y Rusia se ven coronades por clamorosos triunfos. El Cuorteto ha celebrada ya mós dc 2.000 conciertos y su nombre figura en los programes de los Festívoles de Sab:burg, Dormstodt, Berlín, Edinburgh, Aix-en-Provcncc, Zagreb, Budapest, Hclsinki, Oslo, Roma, Venecio, y también en Son Francisco, Méjico, Río do Janeiro, Tokio, etc. Cada temporada ofrecen vorios cstrcnos de obras contemporóncos, enriquec:iendo asi constantcmcntt su repertorio que consta ya de mós de 150 obros, quo van dcsde Hoydn a Baules. SALVADOR GRATACóS De la joven generación de flautistes españoles es, sin dudo, Salvador Gratoc:ós uno de los .,es destacades. Terminades sus estudies en Barcelona con el moestro Juon Carceller en el ConserYolo· ria Superior del Liceo, morcho en 1957 o París, bec:ado por ol Gobierno Fronc:és, a ompliarlos coa Jeon Picrre Rompo!. En 1959 so lo concede lo beco cduon March» y continúa trabajando cot Rampa( en París. No serio aventurada afirmar quo Salvador Grotocós estó en poscscon dc unos medios que le coA· duc:en por el camino de uno brillonte correra. Sus octuociones dentro del país y princ:ipalmentc en el cxtronjero, osí lo confirmen. Dc estos últimos destocomos los concicrtos y recitoles en Froft· cio y Suiso, uno giro de conciertos por Alemonia grobando en los emisoras de Berlín (Rios Stuttgart, Bremmen, Hannover, etc., y la colaboroción con Joan Picrre Rampol en lo interpret=· ción de los Conciertos paro dos flautos de Vivoldi y Cimoroso, y el estreno y grobociones rJ Barcelona, también con Rompol, del Concierto paro dos floutas de Xavier Benguerel. En Espa;: ho coloborodo como solista con lo t<Agrupoción de Cómaro de Barcelona>>, orquesto «Solistos lt Barcelona», Cuorteto Clósic:o de Madrid, etc. Gonó por oposición lo ploso de 1.tt flauta solista lt lo Orquesta Ciudad de Barcelona. 12 [220] JUVENTUDES MUSICALES LLORACH AUDIO reaparición del CUARTETO Bar· nit· PARRENIN en su única octuoción er. Barcelona duronte esta t emporada sba· oio. PROGRAMA . . BEETHOVEN Cuarteto dc cuerda . . DEBUSSY Cuarteto núm. 4 . MOZART Dos cuartctos con flauta . con la colaboración de SALVADOR GRATACOS Miércoles, 18 de diciembre de 1968 a las 22.15 horas PA LA U DE LA MÚSICA CATALANA Locolidades. En los taquilles del Polocio de lo Música, de 5 o 9 de lo tarde, El día del conciertq, de I I o 1 y o par t ir de ios 4 de lo tarde. (221 1 13 • • • UNIVERSIDAD. -En el Paraninfo de la Uni,·ersidad dc Barcelona, ha tenido lugar un concicrlo de coros, a cargo de diversas agrupacioncs pertenecientes a distintos Colegios 1\Iayores. Entre ellos han cocurrido el coro del Colegio Mayor e Alfonso Sala•, cDarsena•, «Fray Junípcro Serra•, • Lestonnac», c:.\Iater Sal valoris», c:\{onterols•, «Residencia l\fttüoz (~randes», eNtra. Señora de :.\[outsc:rrnl•, «Residencia Ramón Llulh, «Sagraclo Coraz61u, •San Jorge», «San Raimundo dc l'cñafotü, eSanta Eulalia», «:Virgcu Iumaculada», «Virgen de Nuria», y la colaboración especial de la •Schola Cantorum•, de la Universidad. Cada coro inlerpretó dos composiciones, realizando al final una acluacióu conjunta, en la que iutcrpretaron «Dolla :\'obis Pacem• dc Mozart. llau sido otorgados los premios corrcspondieules al Concurso )!usical dc Sardanas para Coral y Cobla, orgauizatlo por la Agrupación Sardanista de Olot. El primcro se ha concedido a la sardana cFonnosa Ciutat d'Oiob, dc Doméncc .Moner con lctra de MonerGalceràn. El scgundo a cPubillatge d'Olot., dc Anlon Planas y el tercero a •La Gala dc les Preses~ de Gil Membrado con lctra de Gelis. mau, lllarianne Kopalt. (~opr:mo). al't.tn· pañada al piano por el prof~sor Haid· mayer, dio un recital dc cancioucs IJ. terarias (Prcvert, Cocteau. )fontova. Villon, Gershwiu, Antlcrson, Bre¡ht, 1\forgenstern, Zitzcobacher y Rreisadt 1 • REUS. -En Reus ha sido celebrada :a festividad tle Santa Cecília, con un con· cierto a cargo del •Orfeó Reusenc• d1· rigido por Josep Fust~ Fcrré. Acluaron como solistas, Salvador Hcigct, Amali~ Díaz y Roscudo Olc:slf . • HOSPITALET. - Los conciertos de Otoño organizados por esta loralidad, ban sid o i naugurados t'on la actuadt.n del cCuarteto Ciudad dc Barrclon;u, iu· tegrado por Gonçal Cmncllas, )fateu • Valero, y Gerard y Llufs Claret. • J\lAT AHó. - El cQualuor Jnslnnuenta! de Paris» ha dado \'arios concil'rtos en la comarca del )laresmc (Vilassar ¿ Dall, Caldes d'Estrac y :.\Ialaró). orga· nizados por la Caja dc Ahorros mata· ronina. • El cOrfe<'> ::-\ora Tàrn:· ga• ha cclebraclo la fesli\·idacl de Sal!l Cecilia, organizando di,·crsos acto,;. l'or la mañana sc cclcbró una .\Iic;a eu ~anta María de I' A.lba y al mediodfa sard anal eu el Atcneo, por Ja Cobla cTriomfa~'­ Por la tarde sc cclcbró u u coucícrlo ccm la parlicipación dc In <'oral infantil «Mestre Gil.ell» y el c0rfe6 y la Coral Cantiga» dc Barcelo!u1. à MOLINS DE REI. - Cnrrcs¡mndicnm• a la visita que anlcriormculc rralizó el OLOT. - INSTITUTO ALEMAN. - Organizado por esta cntidad cultural y en colabora- ción cou Jtwenludcs Musicales de Barcelona, luvo Jugar Ull concicrto dc camara en la sala de concicrlos del Colcgio Virgcn l\Iarfa, a cargo del «Westphal Quartet. micmbros de la Orquesta Filarmónica dc Berlín, que interprctaron tres cuartetos dc llaydn, Bartok y Bcetho\'CD. En la misma sala de conciertos y también organi7.ado por el Instituto :\lc14 [2221 TARREGA. «Orfeó Pàtria• al cOrfcó Hadalonh, ¡., componentes de cslc último sc han dcsplazado a )lolins dc Rei, donde ofrecicrou un concicrlo, bajo la direcciÓll del maesllro Guillén. LLIBRES , REVISTES: DISCOS ... Les millors gravacions dels intèrprets que actuen a la sala del Palau ... Tot a l'abast en el nostre SEllVEI O'INFORMACIO MUSICAIJ lnstal·tat al vestíbul del Palau de la Música PlAZA CATALUÑA, 9, PRAL TELS. 221 24 37 y 231 55 .40 B A R C E L O N A [223] 15 concursos y fest1vales • La Asociación de Amigos dc la :\lúsic-a de Arezzo, com·oca el X\' 1I Concurso Polifónico internacional cGuido d'Arezzo» que se celebrara del 7 al 31 de agosto del próximo año. Sólo pucdcn participar en cste concurso los conjuntos de cantores aticionados. Sc cslableccn cuatro categorías : l. • Para coros mixtos de no mas dc 40 voccs ni me nos dc 24. 2. • Para coros masculines dc no mas de 30 voccs ni menos de 15. a· Para coros fcmeninos dc 110 mas de 30 \'Occs ni menus dc 15. 4." Para COI'OS mixtos de JIO mas dc 40 \0CCS ni mcnos de 24, o bicn coros masculinos o fcmcninos de no mas de 30 \'oces ni metlos dc 15. Lu ~: categoria se didde en dos sccc1oncs : A y R para poder ofreccr a lo,; conjuntos parlicipantes la facullad de una elección a Ja altura y posibilidadcs de cada conjunto. Sección A. Una competidón eliminatoria, en la que cada coro d~bcra clcs-ir: a) Pieza obligatona: FranCIS Poulcnc (1899-1963), h) Picza dc librc clccciólt: Una composición polifónica original, ca capella» U 4 O lllaS \'O('CS, dc cualquier época. I.«;>s .concu;santes e¡ ue pascn esta cln111natona, pasaran a la competición final interpretando a) Picza obligatoria: Giaucarlo l\Icnotli ( 1911) cTwclfth l\fadrigula dc la f{tbula madrigalesca, cJ.'Unicorno, La Gorgona e la i\lanlicor:u. b) Pieza de libre elccd~n.: Una composkión polifónica ong111nl «a capella• a 4 o mas vocc~, dc autor de la 2.• mitad del siglo X1X en adclante. Scccióu B. Una competición climinatoria en la que cada coro debera interpretar: a) Picza obligatoda: r.. P. de Palestina (15251594), cAlla ri\'a del Tebro». b) Pil'za dc librc clccción: Una comJl<•sid6n polifónica orirrinal ca capella• dc cualqui<>r ~poca. Lo" A.llEZZO. - coucur;o;aul~s que pascn esta cli- ~iual?ria,. pasarau a la compcti- ctón fmal 111terprctando: a) T'ic1.a obligatoria: Gasparri T o r e I I i (Sanscpolcro 15-6) cClori, Echo• dc d ficli amanti». b) Pieza dc librc clcccióu: {.;na composición polifónica original ca capella~ de cualquicr época, y a :;er pos1blc dc autor dc la misma nacionalidad del coro. La inscripción a la 4." calcgoría esta subordiuada a la participación al 1ucuos dc una <lc las otras tres catcgorías. Cada coro uo podrn parlidpar c11 nu\s de tres categorfas. En lo que sc rcficrc a las pie1.ns de libre elccción, hay que sefialar que cada coto participautc en cualquicra de las tres primcras categorías, dcbcra indicar ell la demanda dc inscripciún, cua tro piczas por cada Categoria, sicndo escogidas por la Dirccdóu Artb· ticn del Concurso cGuido cl',\rezzo», dos piczas por cada una de las Catcgurías. La duración dc las piezas dc li· bre clccción para cualquicr l'ategorla, uo superara los 6 minntos, ni tampoco dcbe ser inferior a 3. Al Concurso tan sólo se admilcn un total de 35 coros participau· les. La admisión o cxclnsión del mismo, scra comunicada a los intcresados durantc los 15 últ1mos d(as que prcccdcran al plazo uc adtnis1ón l?ara las inscnpcinucs. Para solic1lud dc inscripcióu e inforruación, dirigirsc a la cAS· SOCIAZIONE AM TCT DELT.A .MUSICA». Piazza <..;ranc!to, n." 6. 52.100 AREZZO (Italia). Los prcmios serau los signicntcs: J. a categoria, prem i o dc 500.000 1.; premio de 300.000 I.; premio ue 200.000 1. 2 ... y 3.· ca te~oríll. premio de 300.000 I. , ¡m:m1o de 200.000 I.; premio dc 150.000 I. 4.a categoria, premio dc 250.000 J.; premio de 150.000 ). ; premio 1!( 100.000 i. vd.es ~I aficionado a la música y le interesa saber que: e Los pianos modernos mantienen la pu· reza de sonldo clasica. e Sus líneas actuales los convierten en un motivo màs de ornamentaclón y decoración. e Sus tamaños estan en función del de su hogar. e Puede usted escoger entre numcrosas marcas, con gran variedad de tipos. es· tilos. colores, etc. e e Existe una amplia escala de precios. Se dan facilidades de pago. MARCAS RECOMENDADAS: FORSTER, RONISCH , ZIMMER M ANN, ETC . GUITARRES DE CONCERT TAURUS Estamos a su dlsposición para informaria de estos puntos y de todo cuanto a usted le interese saber sobre pianos C ASA F U ND A DA EN 1850 BUENSUCESO, 5 · TELÉFONO 2214032 - BARCELONA 8 PAIHS. - Un grupo de músicos dc couocido rcnombrc (Pau Casals, Ollo Rlempere¡, Hcrbert vou Karajan, Casadesus, Calvct, Serkiu y 'l'orlclicr) han coustituido un cc' mité para la crcación del dlovimicnto lleethovc1u. Scgún el Comité, dcbido a q~~t los jóvenes compositores uo ticucu olros critcrios que los arlificios sonoros sin rellc¡il' con los yalorcs humanos, sc sicntcn aislados, y para ofrecerles confiant.a y apoyo. e. c~lo"\'imieuto Be<:thoven» ha organizado un Concur~o de composicióu qul' sc celebrari en 1970. Se dcbcrfm presentar al mismo, una obra libre y otra de \'ariaciones sob:, tm tema dc Beethoven. 8 VI ENA. - El Instituto de Pedagogia musical dc la Acadcmia de M(u;ica y Actes figt · rativas de la capital austríaca, ha realizado un estudio de investigacióu, llcgando ,¡ ' . conclusión de que la música sinfónica de l\Iozart v Beethoven ba cambiado de tim~' · y souido debido a los medios Vécuicos de transmisíún y audicióu que brindau una dih· sión totalmentc clifcrente a la que sc escucha cu la sala de concicrtos. I.a cncucsta l. demostra do que Ja mayoria de los estudiantes dc mú~il'a conocen las obra~ a tra\'é5 de reproduccionl'~, es decir, dc forma alterada, en coulrapoRición con los métnlos "-'gU!· dos basta hacc pocos años, de lectura de partiluras y cjccucióu <k las obras e11 ~ .iunlos musicalcs no profesionalcs. El Instituto intcnl.t encontrar el mcdio ideal p.lll l·vi lar er; ta defonnación. • FllANCIA. - La Academia Nacional Francesa del Disco, ha premiada la grabaciol <le cEl sueiio dc una nochc dc ,·crano•. de Benjamfu Brittcn, en grabacióu inglet• cStabat )later• dc Pcrgolesi en grabación chccoslovaca, eLa Pasiótu dc Haendel.e:: grabación alrmana, y eLa pasión scgún San Jnan• dc Bach, también en grabacit' alemana. 8 LONDn ES. - La cComposcrs Guild of Greet-Britain» ha nombrado Director de Ot· questa para el año 1969 a Hugo Ríngold, en reconocimicnto de los servicios prest.1dCli en las obms dc los compositores inglcses vivicntcs. W WIESBADE N. - Las cMetamorfosis sinfónicas• dc Paul Hindemilh, han sido int,e~· prctada~ en el Staatstbealer, con coreografía dc lmre Keres. Kcrc~, d~ origen.~~.,_ garo, auadc con esta obra un nncvo eslabón a la cadena dc sus reah1.anoncs, de;.¡J. de obras tan discutidas como cDualities• de Searlc y cllcro y Leandro• dc Wimbe::J r 8 HOLANDA. - Los autores Harry Mullisch, Uugo Claus y Peter Schnt sc ban retirad; por una temporada a un convcllto cister ciense, para poucr a punto el libreto, la sica y la pucsla en escena dc una nttcva ópera, que se titulara cChé Guc~ara~. ~­ tres compositores sou vanguardistas con venci dos y han s<?licitado la partietpacwn:, otros cuat ro colaboradores para realízar u na labor de cqlllyo. La nuc\'a. ópera ..~ estrenada en Amsterdam por la cNederlandschc Opera!' dingida por )launcc Hmsnr • LIVERPOOL. - La «Royal Liverpool Philhannonic» ha reemprcndiòo la uue\'a ter' porada musical, prcsentando el estreno de clos n ttevas obras : cFor Uufallclll dc e:rosse, y c·Concicrto par a arpa y orquest a• cle John ~I cCa be, as{ como la audición dc la cii Symphot1ya dc I ,utoslawski. 18 (226 ] • J>,\R1S. - En t·unmcmoracwu del cculenél rio ue la mucrte de Ro~~ini, sc hau ccl~:­ brado din:-rsos aclns èn la capital gala, organizados por el Iustituto Italiano dc Cultura. Enln' l'llos, destaeamos la conferencia que sobre el compositor, diú .Marc Pincherle, antiguo prcsidentc dc lot Sociedad francesa de ~lusicología. Un concierlo a cargo de Rl:'rnnnl ltJa\'igny que interpn:tó cSonata a cuatro•, obra poco couocida de Rossini, ,. olro concicrto a cargo de los cSolisti \'eneti• cu la Ig:lesia de la ~Iadeleine, interj1rdando cl'equilca ;\!i sa Solemne•. 11 COLO:-iiA. - Lo~ Cursos dc Música del Conserratoriu de Colonia (Rhcinische :'IIusik- sdllllc) sc t"clcbran, en su quinta edición, del 3 de octubre al 21 de dicicmhn!. Eu esta <l'asión los <"nrso~ han sid o organizados para directores de orques ta e instrumcntisl<cs. Lo~ profl:'sores son los compositores Karlheinz Stock ha usen (composiciún), llenri l'clU~se¡u (armonia). Christoph Caskel (notación), y David Johnson (mú~ica clcctrl!nkai. Los cmsos instrnmcntales estaran dirig:idos por Harald Hoje (piano), l(arllJCin;r. llnttner (guitarra). Clnistoph Caskcl (pcrcusión), Johannes G. Fritsrh (Yiola), y Vi11ko t;]obnkar (trompeta). ~ ((> q~ :10:: ,el rar¡ Jbie • BA Yll EUT H. En los Fcsti vales del próximo aiio eu Bayreuth, esl{lll programada s las rcpru;cntacioncs llc «El nnillo del Nibelungo», dirigidas por Lm·in l\1aazcl y «Trisl(uu dirig-ida por I<arl Rohm. Píene Boulez y Berislav Klobucar, tlidgiran «l'arsi[ah \' •T.tls 1\Iacslros Cantores dc Nuremberg•. Para cEl lluque Fantasma», que sc incluyc i)or prinll'ra vcz en el programa, se ha preYisto como director a Sil\'Ïo Var\'Í~o, dc la <)pera lll' Viena. PATRONATO DE LA O RQUESTA CI UDAD DE BARCELON A ORQUESTA CIUDAD DE BARCELONA PROGRAMA I Threc places i11 New Engla~td . lmages 2 •lberia» . . . . . Co11cierto c11 re mayor, para IVES DEBUSSY 11i0lí11 II y orquesta . BEETHOVEN Solista GONÇAL COMELLAS, violín Director ANTONI ROS MARBA Vicrnes, 20 diciembre 1968, a las 22.30 h. P AL AU DE LA MÚSICA CATAlANA Venta dc localidades, de 5 a 9 de la tarde. El dia del concicrto, dc 11 a 1 y a partir de las 4 de la tarde. [227] 19 ¿a qué espera ¡ p~~a tomar l ~ghour~pera?J Ahora es muy facil porque DANONE ha incorporada a su yoghourt trozos de deliciosa pera natural iNUEVO! Es otra especialidad DANONE B. ESPECIAUSTA MIJN)IAL DEL 'VOGHOURT R. STRAUSS: Elektra, con Birgit Nilson, HeIen Watts, Regrno Resnik, Tom Krouse. Caros de la Ópera de l Estada de Viena. Orquesto Filormónico de Viena. Director: Georg Solti. DECCA SXLE 354/5. Se ha closrflcado a Ricardo Strouss como el continuador del wagnerisme. Strouss, el celebrada autor de óperas tan decisives como Salomé, Elektra, El Caballero de la Rosa, Ariana en Naxos y comedias como Arobello y Copricio, concluyo (con coracterísticas y personalidad propias) el cicle teatral sublimada por Wagner. Elektro, la ópera que, en la versión de Solti, querem~ ~resentar o nuestros lectores, representa qurzo el punto móximo de esta simbiosis teotro-músico. Con Salomé ( 1905) , compuesto sobre el célebre texto dP Oscar Wilde llevo consigo yo uno profunda mnovoe~ón en I~ esté'''~ operística La breve occión - en contraDOSICrÓn o los interminables drames ideológicos del genio de Boyreuth - es compensada por una carga emotiva de gran profundidad. Compuesta sobre un libreto del poeta dromótico. Hugo van Hofmannsthal sobre el texto hor;nontmo de Sófocles, fue escrita entre 19069~81 todovía no apagodos los aplousos por S~ exrto de Salomé. Si la música escénico de r~uss ocupa un lugor tan destacada en el catalogo operística de nuestro sigla, se debe ~robablemente o esta síntesis teatre-música de os talentos que se complamentabon. Y bueno pruebo de ella es el total cambio de rumbo en lo producción sigUiente (El Coballcro de lo R.~sa, 1909-191 O). El wagnerisme, inclusa servr •0 . por el propio Strauss, hobío llegada al m~x_tmo de intensidod. Dando lo espalda o la :us;co _del futura, volvió a lo tradrción vienesa a opero mozarttano. La versión de Solti conr lo extraord.marro . s·trgtt . N'1Ison, es de uno' ca •dad absoluta, reolmente impresiononte. MOZART: Don Giovanni, con Nteoloi Ghtaurov, Fronz Cross, Cloire Watson, Nicoloí Geddo, Christo Ludwig, Wolter Berry, Mirella Freni y Paola Montorsola. Coro y Orquesta Nuevo Philormonio. Director: Otto Klemperer. EMI SAN 172/5 L stereo. (Tombién en versión monoaural AN 17 2/5.) Paro Klemperer, uno de los dtrectores mós extroordinorios de nuestros días, Don Giovanni es la ópera de las óperos. Consecuente con su apreciación y gracies o su outéntica moestrío, Klemperer ho conseguido uno de los grobaciones mós extraordinorios y definitives de esta obro. Si alguien no posee todovío en su discoteca esta ópera, no debe dudor ni un solo instante en hocerlo. Y en el memento de escager entre los varies (y algunes extroordinarias) versiones, no se arrepentiró si se decide por lo reciente que ho puesto en circuloción, con un coriño extroordinario, la firmo discogrófico Lo Voz de su Amo. A los órdenes de Klemperer, se ho contada con un reporto excepcional. El papcl de Don Juon corre o carga del boja búlgara Nteolai Ghiaurov, figuro mundiolmente famosa. Fronz Cross, bajo osiduo en los Festívoles de Solzburgo, interpreto el glacial papel del Comendador. Doño Ano es lo extroordinario soprano norteomericona Cloire Watson. El tenor sueco Nicoloï Geddo, uno de los contentes m6s cotizodos de lo octuolidod, represento el pope! de Don Octovto. Lo mezzo-soprano Christo Ludwig, cuyo voz y musicolídod no neccsito elogies, in::orpora el personoje de Doño Elvira. El bajo Walter Berry hoce una magnífica interpretoción de Leporello. Finolmente, los popeles de los enomorodizos Zerlino y Mosetto, han sida confiades o los italianes Mlrella Freni y Paola Montorsolo. Un reporto universal para una versión que por sus corocterísticos, llegor6 o ser igualmente universal. - A. S. (229) 21 -.. r . ~ ~ guia ile conc1ertos rrz; FECHA LOCAL DICIEMBRE 15 domingo li h . Palau 18.15 h. Polo u 16 lunes. 22.15 h. Polo u I 8 miércoles 22.15 h. 20 viernes 22.30 h. Polo u CONCIERTO Concierto matinal popular. Audició coral nodolcnco. Agrupociò Polifónico dc Vilafranca (Oir.; J. A. Huguet), Coral Ràdio Terrosso (Dir.: S. Costells), Orfeó dc Sonto Llúcia (Dir.: A. Pérez Simó) ( Forum Musical.) Agrupacions corals. Patufets i Timbalers de l' Orfeó Loudote. D1r Àngel Colomer del Ramera. Cecília Fondevilo, soprano. Les Nadala arreu del món. Orquesto de Cómora. Oir.: Lluís Millet. Montserrat Cervera, vial n. Morçol Cervera, violoncelo. Roso Sabater, piano. Obros de Beetflo. ven, Mo:rort. ( Forum Musical.) Polo u Cuorteto Porrenin. Salvador Grotocós, flauta. Obros de Beethoven, Mo:rort, Debussy. (Juventudes Musicoles - Lloroch-Audio.) Orquesto Ciudad de Barcelona. Oir.: A. Ros-Morbà. Gonçal Collit· llos, violí n. Obros de Ives, Debussy, Beethoven. ( Potronoto Orq to Ciudad de Barcelona. ) 2 1 sóbodo Licco Monon, de Mossenet. noc he 22 domingo l i h. Pol ou Orqucsto Ciudad de Barcelona. Concierto matmol popular. Dir A. Ros - Morbà. Repetici6n de l programo anterior. Coral Sant Jordi. Oir.: Oriol Martorell. Conce rt dc Hadal. Roso Balcells, arpo. Montserrat Torrent, orgue. L' Esquitx, l' Espurno, Grup Lleva nt, Conjunt instrumenta l. Obros de Bach, Brit ten, Orfl. Hodoles tradicionals i pop ulars catalanes. Licco Lo Wolquirío, de Wagner. Palau Rec1tol J oan Manuel Ser rat. Polou Orfeó Català. Oir.: lluís M.• Mi llet. Sònia Albolodejo, soprano. Gaietà Re nom, tenor. J . Lópe:~: Esporbé, borítono. Tradicio nal Con· cert de San t Esteve. Obres de LI. Míllet, Pére:r Moyo, Dotros Serro· bella, A. Co boné, J. M.• Plo, J . M. Roma, Mox Reger, A. Vinl, A. Nicolau, LI. M.• Míllet , LI. Romeu, P. Donostio, A. Pianos, Gue· rrero, Pou Casals. 18.15 h. 22 domingo tarde 25 miércoles 22.30 h. 26 jueves 18.15 h. MUSICAL Temporada 1968 / 1969- 15 de d íciembre dc 1968.- Número 9 Edición de 4.000 ejemplores. Editodo por «Palau de lo Música Catalana» - Oeportomento de Publlcidod GUIA NOTA IMPORTANTE: Lo redocción de GUIA MUSICAL publicaré en esta sección lo noticia todos los conciertos que se celebren en Barcelona. Rogomo~ a los orgonizodores el envio de gromas y cuontos noticies creon 1nteresontes pa ro su ~nserci6n en estos póginos. 22 1230] Nopida un vermouth, pida un MARTINI tcio 1$10 ó). tr.. 1 ales lín. ho- AMB AQUEST GEST... milions d'homes de tot el món comencen cada dia llur jornada. Un massatge fort I baronfvol de FLOID després d'afaitar-vos us evitaré tota Irritació cutània i prepararà la vostra pell per a l'afaitada de l'endemà. Amb l'ús habitual de FLOID AFTER·SHAVE l'home d'avui reprèn la lluita dièrta, optimista I ben dleposl Ueeu, tamW, Aigua da Colònia FlOtO. Fruca, baronlvola ••• excitant. ...............,...., dopóslto legal b. 30.5n-1967 -FIOid gnlficas marina, s. a. - p.• carlos I, 149 • L'extensió normal de GUIA MUSICAL no permet, moltes vegades, d'incloure a les seves pàgines comentaris amplis a temes que són de viva actualitat. GUIA MUSICAL, conscient de la tasca que duu a terme com a vehicle d'infor· mació i divulgació, vol aconseguir -amb els Suplements que periòdicament seran editats - d'interessar una àmplia majoria per uns temes concrets i especio fics que seran tractats, en cada cas, per reconeguts especialistes. Del 3 al 9 de setembre se celebrà a Montserrat el •Primer Encontre lnternacl~ nal de Compositors• amb assistència de destacades personalitats d'arreu d'& ropa. L'objecte d'estudi foren els problemes derivats de la creació musical llim relació amb els actuals criteris litúrgics. GUIA MUSICAL inicia els seus Suplements amb la publicació - a més de les «Conclusions• adoptades- de les conferències que hi pronunciaren el P. Abat Cassià M. Just, el crític i compositor Josep Casanovas, I el professor Hubert Meister. El compositor i la litúrgia actual Inaugurem aquest Encontre Internacional de Compositors en uns moments particularment dlffclls per al nostre món. Moments de lluita, de dolor, de derrotes provisionals, però, més encara, moments d'esperança I de recerca valenta en tots els aspectes de la vida I de la cultura. Aquells qui han rebut el do d'ésser creadors no poden girar-se d'esquena davant la gravetat dels problemes; en realitat, el problema és una crida urgent a l'esperit creador. No volem tancar els ulls a la visió realista de l'hora actual, però l'esperit creador no pot restar presoner del pessimisme, ja que porta en ell mateix la força que l'empeny a obrir-se a l'esperança I a un sa optimisme. Nosaltres, aquests dies, ens proposem d'estudiar un aspecte concret dins la vasta problemàtica de la creació artlstlca; és a dir, prendre consciència. en comú, de les relacions entre el compositor I l'expressió comunitària de la fe, o sigui, entre el compositor I la litúrgia actual. Dividim la, nostra exposició en dues parts: primer, l'estat actual de la música litúrgica i les causes d'aquesta situació; segon. les orientacions de la legislació conciliar sobre la música litúrgica. 1. No és ara el moment de recorde amb detall, com en el transcurs dels se~es 1 la litúrgia ha soHlcltat la coHaboració de les arts, en especial de la música, ja ~ és la que més lntlmament es lliga ami la celebració del misteri, per la seva CC' nexló directa amb la paraula sagrada. Ta." poc no és el moment de recordar com dt questa coHaboració han nascut obres met tres Immortals. Més encara, podem dir ~ en alguns moments de l'evolució musl<l ha estat gràcies a les composicions ll!ll giques o de tema religiós, que les nO'ttl tendències de la música s'han obert cam: Davant aquest panorama, I no sense ~ quietud, ens preguntem: ¿la situació acil.* de la música litúrgica és, verltablemelll una continuació viva I orgànica d'aquesl passat? No Ignorem que en el passat ~ sempre tot fou perfecte. L'encert en camp de la música litúrgica és partlcuiso ment dlffcll, ja que està condicionat no rJo lament per criteris estètics. sinó tamb6 ~ la seva funció cultual, en tant que 11' pressió vital de la comunitat dels crel~ Doncs bé, hem de constatar, sense 11t gar notables excepcions. que les expct! slons actuals de la música litúrgica no ' liben. en general, a la vàlua estètica.. I per tant religiosa, que havien assolit en altres èpoques. Per què? Jo crec que més enllà dels problemes concrets del nostre temps hi ha causes més llunyanes I decisives: el moviment de l'esperit humà que explica tants d'aspectes f(). namentals del nostre món -el Renaixement-. amb la seva afirmació de l'home davant l'actitud teocèntrica de la societat medieval. També en les arts es manifesta paulatinament la independència de cara, a la tutela d'aquella societat teocèntrica. L'esperit creador troba nous camins fora de la litúrgia. L fins i tot el sentit religiós segueix altres vies, ra que la litúrgia ha deixat d'ésser l'expressió vital de la fe popular. Quan els mecenes eclesiàstics soHi· citaran la Intervenció dels compositors, S(). 11lnt hi buscaran més avl&t l'exaltació humana que no pas l'expressió viva de la comunitat dels creients. Certament, sempre han sorgit genis capaços de crear composi-· clona admirables partlnt de textos litúrgics, però ben sovint ha· estat fruit d'una expressió personal, sense la funcionalitat I la ressonància comunitària necessàries que mal no poden mancar en una obra autènticament litúrgica. A més, la crisi general de l'Església en relació amb el món nascut del Renaixement -després de passar· per la Revolució Francesa- provoca una espècie d'silla· ment I de recel: I això també es pot veure. en el camp de la litúrgia I la seva relació amb les manifestacions artlstlques, 1a qual cosa explica, precisament, la mediocritat do la música litúrgica del segle XIX. Ve la reacció, la reforme de sant. Plus X. la seva acció en el camp de la música litúrgica potser ha estat mitificada I cal una visió critica per a valorar amb justiela la seva Importància I les seves limitaclons. Com tota reacció humana. el seu motu proprio •Tra le soUicitudlne• (22-XI· 1903) és ambivalent. Cal reconèixer el va. ro,r positiu de les seves orientacions quant a s valors estètics que han de tenir les composicions litúrgiques I, sobretot. ls Insistència en la participació activa del poble ~ldel; és Innegable que va contribuir decl· 1dament a la restauració ja Iniciada dOl 1ea melodies gregorianes 1 de la polifonia clàssica. Però ls rlgorosltat amb la qual sutlmia ela abusos ha contrlbuit a l'empolment de la música Utúrglca moderna, I ~ mena d'uniformitat grisenca he estat caracterrstlca de la majoria de le& com~lclons litúrgiques de la primera meitat segle XX. HI falta esperit creador. A canvi d'això, és restaurada la música an~- l'expressió musical viva I de tell!& re lglós es desenvolupa al marge de la 11· t.:irgia. ~ una· experlèncla seriosa que eo~ cara avui pot servir-nos d'arientaci6; l'eaperit creador accepta les orientacíons po. sltlves però rebutja les prohibicions infle. xibles Inspirades en la por dels abusos. Cal que acceptem el risc Inherent a qualsevol valor veritablement humà. Ouan les orientacions sobre l'obra d'art no les dlcta la por. sinó la visió profunda de la seva funció, Ja no representen cap limitació per a r·es· perit creador, sinó més aviat un estrmuJ cap a la recerca I la invenció de sofucions noves. A partir del motu proprio de 1903-, la l6{11slacló musical de l'Església és abundant i en gèneral -però no pas sempreevoluciona seguint el ritme de la vida I dels signes dels temps, tal com ho hauria de' fer sempre qualsevol l6{1islació eficaç. que encarrila I ordena el movimeAt vital en la seva trajectòria, d'acord amb el principi segons el qual .e[s homes no són feta per a la llei, sinó le Uel per als homes•. Els principals documents d'aquest per((). de que culmina amb el Concili Vaticà 11, són: -la Constitució ..QivlnJ cultus aanctl· tatem•, del 20 de desembre de 1928. de Piua Xl, en ocasió dels XXV any.s de la promulgació del motu proprio de Plus X. -l:.'enclcllca •Medlator Del-, del 20 de novembre de 1947. de Plus Xli, amb la qual el tan discutit moviment litúrgic adquireix categoria oficial. Aquest document, tot I que tlmldament, tal com avui ens sembla, s'obre als problemes litúrgica-paatorals del seu temps. - L~enclclica o.Muslcae sacrae disciplina• del 25 de desembre de 1955, cinquanta anys després del motu proprio de Plus X. El mèrit d'aquesta encíclica és d'haver-se enfrontat als problemes musicals creats per l'evolució de la litúrgia I de la pastoral, 1 haver-los donat una primera solució. -La Instrucció ·De musica sacra• (t958) publicada un mes abans de fa mort de Plus Xli. . -Finalment la constitució •De sacra liturgia• del Concili Vaticà 11, del 4 de desembre de 1963, representa la culminació del principi més Important del motu proprio de Plus X: la participació plena de l'assemblea. El capita~ sisè, dedlcat ente-rament a la música, ha d& ser lnterpre.• tat dins el context del document. els punts principal~ del qual són la participació plena de I assemblea I la regulació en tot el que e.algüi per a una millor comprensió dels signes. La música litúrgica no cal dir que rep un gran Impuls. La reAOvac.ló. però, no ve. en primer lloc, ni de la música ni dels músJcs (als quals va agafar, hem de confessar-ho. una mica desprevinguts}. SÚIÓO de la pastoral litúrgica que aconsegul de convèncer el Cooc»> de la 3 necessitat d'admetre les llengOes vives i d'a· doptar estructures noves sempre que convingués per a una millor participació. Aquests dos fets comporten la renovació de la músl· ca, tant pel que fa referència a la musica· lltzacló dels textos traduïts a les llengües populars. com pel que es refereix a la concepció d'estructures I fragments literaris nous. Després del document conciliar ht ha ha· gut encara diverses Intervencions leglslatl· ves en matèria musical, la més Important de les quals és la instrucció •Musicam sacram•. del 5 de març de 1967. ~s l'a· plicació de la constitució del Vaticà 11 en el domini musical. Aquesta tasca no ha estat gens fàcil, a causa de les actituds gairebé antagòniques entre els pastorells· tes I els músics. ~s notable per la lmpor· tàncla que dóna a la funció pastoral de la músicA en la litúrgia tot mantenint un cert equilibri respecte dels valors de la tra· dlció. Pràcticament aquesta renovació I en es· peclal la Introducció de les llengOes vives en la litúrgia ha donat resultats bivalents en el camp musical: En sentit positiu. cal notar l'esforç per estudiar més profundament la funcionalitat pròpia dels diversos textos litúrgics; els Intents de composició dialogada entre el pe· tlt ·cor o el solista i l'assemblea dels fidels; l'estudi de la melodia en tant que ema· nació viva de la força expressiva del text sagrat, que no pot ésser tractat com un simple pretext del desenrotllament musical. la Introducció de les llengües ens ha fet veure més bé la necessitat d'un examen minuciós del text I de la seva funció es· peclflca en la celebració litúrgica. En canvi. és de doldre l'emrobrlment que ha . constituït l'abandó parola o total del cant gregorià I de la polifonia clàssica; la creació, sovint precipitada, de noves melodies o de simples adaptacions a càrrec de persones poc preparades; la Inhibició I el recel de molts compositors professionals da· vent la banalitat artística I la desorientació Imperants en els primers moments. Davant aquestes constatacions, ens pre· guntom ara: ¿els compositors professionals. poden quedar al marge d'aquest moviment Irreversible I deixar en mans Inexpertes a· questa renovació tan plena de promeses malgrat els riscs Inevitables? ¿Per què no poden exercir llur do profètic I creador al servei de la comunitat dels creients I dels valors més alts de l'esperit humà, com en altre temps, desenvolupant l'art actual al servei de la litúrgia viva? Totes aquestes preguntes troben certa· ment un eco immediat. tal com hem ex· perlmentat en preparar aquest encontre de compositors. 4· 2. Certament, les noves orientacloa$ ofereixen bones possibilitats als compos¡. tors. La legislació actual, en primer lloe. presenta una evolució interessant des d~ motu proprio de Pius X. La constitució ccaciliar i els documents complementaris per 1 la seva aplicació, tendeixen a una leglsl~ cló de tipus més persuasiu I Indi~ tiu, d'acord amb l'orientació donada pe< Joan XXIII de fer d'aquest concili no un concili de severitat sinó de comprensió 1 d'obertura. Els principis que dominen aquesta legislació musical són la participació plena de l'assemblea i la funcionalitat de les composicions litúrgiques. No rebutja ~ gènere de música sagrada mentre respect aquests dos principis. Aixl la lnstltud6 • Musicam sacram• : • En el gènere de b música que hom ha d'escollir, tant per ab solistes com per al poble, cal tenir e:compte la capacitat dels que han de CM tar. L'Església no descarta dels actes litúr· glcs cap mena de música sagrada, menm estigui d'acord amb l'esperit de l'acte I¡ túrglc per ell mateix I amb la naturalesa de cadascuna de les seves parts, I no JJl) pedelxl una justa participació activa del pr> ble (•Musicam Sacram• n. 9) •. Podrlem resumir en cinc punts allò ~ el Concili Vaticà 11 espera dels compol' tors: -El conreu de la música sagrada. - El seu acreixement. - Una música unida a la lltúrgle. d'• cord amb la funció que 11 és pròpia. - Una música apta no tan sola per 1 cors preparats sinó també per als ~ destos. -Una música que pugui fomentar 11 · participació activa de tota l'assemble3 dels fidels. Alxl velem en la constitució conciliar •Els músics, amb esperit cristià s'han de sentir cridats a cultivar la música sag¡a¿¡ i a augmentar el seu tresor.• •Han de compondre melodies que tlngU:' les caracterfstlques de l'autèntica músiC2 sagrada i puguin ser cantades no solerner! per les •scholae cantorum• més grans. s~ que també estiguin a l'abast de les .set» lae• menors, I fomentin la participació ~ tlva de tota l'assemblea dels fidels•. (Const De Sacra Llturgla, n. 121). Aquest text és comentat també per b Instrucció de 1967: •Les noves comJl(ls} clons de música sagrada han d'estar pi& ñament d'acord amb els principis I les rí1 mes exposades més amunt. Han de pre~ tar les caracterlstiques de la veritable 1!1.' sica sagrada, poder ser cantades no SO!! ment per les grans corals sinó per les ~ tites I tot. I facilitar la participació acli•• de tota l'assemblea dels fidels•. (Musicar' Sacram, n. 53). ·Els músics han d'emprendre aquesta no· va tasca amb la Inquietud de continuar una tradició que ha subministrat a l'Església, pel culte diví, un veritable tresor. Han de revisar les obres antigues, llurs gèneres I llurs característiques, però han de considerar també amb atenció les noves lleis I els nous desigs de la litúrgia; també •les formes noves sorgiran de les formes que ja existien per mitjà d'un desenvolupament normal•, I les obres noves formaran una nova part del repertori musical de l'Església, digna del passat.• (Mu· slcam sacram, n. 59). Quant a la participació citarem, d'entre molts textos, el següent: •La Santa Mare Església desitja sempre que tots els fidels siguin conduits en aquella partlcl· pacló plena, conscient I activa, en les ce· lebraclons litúrgiques, que els exigeix IE naturalesa de la litúrgia, i a la qual en virtut del baptisme, té dret I obligació el poble cristià•. (Const. De Sacra Llturgla, n. 14). Aquesta participació s'ha d'entendre se· gons les funcions pròpies de cada partl· clpant en l'acció litúrgica: •En les celebra· clons litúrgiques, cadascú, celebrant o fidel, complint el seu ofici, ha de fer tot I només allò que 11 pertoca oer la naturalesa de l'acció I les normes litúrgiques.• (Const. De Sacra Llturgla, n. 28). l'aplicació d'aquestes orientacions exigeix, veritablement, un esforç valent 1 creador, perquè presenten problemes molt complexos. La utilització de les llengües vernacles de· mana nous cants segons el geni d'aquestes llengües, o adaptacions a les noves traduccions de les melodies tradicionals. Les adaptacions són possibles, però dltlclls, I només poden fer-se sl l'adaptador coneix bé la llen· gua original amb la qual foren compostes les melodies (llatl ... ). el gènere musical tradicional (cant gregorià ... ). el geni do la !Ien· gua vernacla a la qual adapta, 1 sl té prou musicalitat per donar vida a l'adaptació. Un altre problema neix de la nova estructuració de les celebracions litúrgiques -estructuració que encara està en curs I de la concepció de la funció concreta de cada cant, en la litúrgia. la tendència pastoral és de donar a l'as· sembles una participació plena. La tradició musical ens ha llegat composicions que molt poques vegades tenen en compte a· questa participació. Això, val a dir, és so· ~retot vàlid per a la polifonia, però tamI é el cant gregorià reserva per a la •scho8• la major part del seu repertori, I ben poc per al poble. Aquesta tendència pastoral de donar plena participació a l'assemblea no sempre ha estat ben acceptada pels compositors, acos· tumats a les estructures musicals amb par· tlclpacló o sense de l'assemblea. Potser a molts compositors els ha semblat que el gènere popular no estava a l'altura de la bona composició musical. Hom diria que els músics compositors s'han retret perquè no velen quin Interès podia tenir per a ells la composició d'aquest cant, del qual té necessitat avui la litúrgia reformada. D'una banda, ht ha els valors de la música culta, antiga I moderna, que cal man· tenir. D'una altra, els valors del cant popular tradicional, que en molts aspectes no és sinó el cant popular d'ahir. HI ha, també, una proliferació en la creació de la cançó nova I de la música anomenada lleugera, en les quals sembla evident que el poble -sobretot els Joves- troba la seva expressió. I encara, el coneixement de la funció litúrgica del cant en el culte I les noves estructures litúrgiques presenten uns problemes complexos de funcionalitat, que potser molts compositors desconeixen. Cal pensar en la fluïdesa en l'acció de la celebració litúrgica, sense allargar - només per motius musicals- aquells moments en els quals la música acompanya un ritu (processons d'entrada, ofertori, comunió), 1 donar. en canvi, amplitud musical als cants meditatius (gradual), respectant el caràcter popular I animat de les aclamacions (alleluia). Sl el compositor no treballa tenint en compte la funció litúrgica I pastoral del cant I de la música, obliga els pastors a buscar solucions musicals en consonància amb les exigències pastorals, encara que a vegades siguin d'Inferior qualitat tècnl· ca. Les músiques I les melodies d'escàs valor han proliferat en aquests darrers temps, però, tot I atxr, aquest moviment músico-pastoral nascut de la base, té el mèrit d'haver desvetllat en els compositors la consciència del valor pastoral del cant. En realitat, aquest valor Implica, ben sovint, un concepte molt nou de les estructures musicals de cara a la funció que ha d'acomplir el cant en la litúrgia. Heus aqul per què és tan urgent d'Interessar els responsables dels centres on la tradició mu· slcal es manté viva, per tal que donin ocasió als artistes compositors d'escriure noves creacions litúf'9lco-muslcals I perquè les retribueixin honorablement, la qual cosa generalment no s'ha tingut gaire en compte 1 que és Important sl volem que les nostres celebracions litúrgiques assoleixin un elevat nivell artlstlc. La missió del compositor és molt lmportant -jo diria profètica- en aquesta renovació actual; cal donar-li confiança 1 oferir-li el temps I els mitjans necessaris perquè pugui fer noves experiències sobre la manera d'estructurar el diàleg entre el solista, el cor I l'assemblea I sobre la utl· en una donar la n<>t-tll"in<t,~ I, encara menys, Per tant, el I prl pol~ fOI!II! llletb! que~ !JUta la posició del compositor actual enfront de les noves possibilitats litúrgiques ~ Ió nD ~ ,dlQ En el moment en qtRl es ~ dir que s1lan Iniciat materialment 1es sessions de treball d'aguest transcendental Encontre, (1) 1fnc la gran satisfacció de dirig1r-vos unes paraules de salutació en nom dels oomposltors de la nostra terra. Els qui tenim la Immensa fortuna d'haver-hi nascut I Cle viure quasi literalment a l'ombra de la seva Santa Muntanya, portem amb nosaltres, des de molt petits, la Imatge Inesborrable dels seus cantors I músics, de la seva especlalfsslma sensibilitat per tot el que fa re· ferèncla a l'art dels sons en una funcl6 lit(rrglca I religiosa 1, en general, del fenomen musical sencer. En un temps ht haÇJueren unes generaclons noves respecto de les quals hem de reconèixer que degueren sentir-se bastant dlstanclades en la seva professió, d'aquest m6n summament estllltzat I especialitzat, emb prou feines entreviat com a espectadors passius òel greoorfll I de les •scholae cantorum~. Però els temps han canviat d'una manera 'ben estranya en mo1te sentits I I'Esglêsta lha manifestat també ·e l seu desig d'emmotllar-se '8 noves es'tructures que wn molt mês enllà d'una realitat merament anecdòtica 1 externa. ~~ ben evident que a aquelles altres èpoques de rigor nor· matfu extrem ha seguit 'la present que, malgrat certes expres81ons concllia111 que "Semblen 'trndulr i'lncara una pres9 de posl· cló -estètica concreta. lla obert unes lm· JX)rtantrsslmes , vastes vies d'actuació per s tots aquells que -es $entln cridats a ~­ ballar, permanentment o circumstancialment, devers un contacte rntlm entre la ilr&ae40 pura I la litúrgia. (2). 1. Aquesta breu lnte1vencló tlnguó lloc ol primer dia de l'Encontro 1 no ocomplla altra funció qua la de Sl'l· 1~1ó I .noticia geMral por ela congroaalatos d'arreu JIIÓG, de J :a& tat de la múslcn tntelano actuat en re· lacló olhb ~I nroblol!1ll de la mú~lca litúrgica, tema QUe e ra ab.Joc:ta da pon~nclos mlnuclo~s 1 axhaustlvaa Jln 1ea &!Salons segDilnta. 2. El Concili •aprova 1 admot en al culta diví totes 1 A::_.lonnf!& d'ert autèntic que estiguin ornades de lea -~des qualitats•. Declaració general esperançadora. lle•v QUe ve limitada lmmedlatamont per l'obligació de la utilització d'Instruments no •tradicionals• al I consontlmont do l'autoritat territorial• (1) . és expllclt ol Concili en recordar la funció ps!co· soc1olllglca da la música lltllrglca •la expressant amb ma11or dellcadau l'oració, fomentant la unanimitat o enr QUint do major eolemnltnt ala ritus sagntta•. 'ftmetre :¡.= "No tenim res 1l f<lrmular en aquest Jne· tant en un sentlt clentlflc - t menys en- cara especialitzat- davant els autèntk:s composlto~ que ompliran el dens progntma de l'Encontre I que dedlqueo tot el seu esforç a aspectes concr-ets o genèrics de la qüestió. I creiem .qoo no ha de ·significar redundància, mal· grat la similitud o probablement coincidència amb altres comunicacions, fer-vos arribar el testimoni de la profunda preocupaciO humana I estètica dels compositors de la nostra terra. Sobretot 1perquê a la tensió que es fiOt derivar d'una litúrgia renovada, cal afegir-hi la que ~erlmenta la mateixa creació musical en generaL Els homes d'aquesta terra són donats, ja com a virtut o com a defecte, a compa· gtnar una Irrefrenable curiositat envers l'am. ple món amb el seu tradicional seny, bar· reja de prudèrlcla, .dlscrectó, cartesianisme potser. El Tesultat d'aquesta curiosa amalgama és que, per bé que som sempre eS1Jenciatment finestres obertes a tot I a tothom, portem a cap la recepció de les novetats amb una certa cautela 1 sense una pressa excessiva: 1 aquesta manera d'ésser -com es dlu de le nostra amistat- fa que tot el que s,imprlmelx de verrtat en la .nostra personalitat, hi romangui sense posslbllttat de fàcils 'SbdlcacJons I :renúncies. Olt d'una altra manera I aplicat a la qüestió concreta de la penetració de la nova música en el nostre pafs, volem dir que la nostra música jova - I fins I tot la que Ja no ho és tant- ..sembla estar continuament en una espècie de tornada de tot. Inclús en la recepció obligada del dodecafonlsme I en general del fenomen serial, que fou dlfer1da a conseqüència de Ja guerra civil, portava ja la llavor defa .anys de permanència d'un Schlinberg 11 Barce1ona I de ,l'ltnpacte de Ja més solemne edició del Festival de la SIMC de la preguerra. ri al arribà en una fase postdogmàtlca d'escola. donà lloc a una directa Immersió de la nostra música en una Interessant versió de l'anomenat postserlalisme. A causa del retard apuntat. ens trobàrem llançats quasi sense solució de continuïtat en les primeres temptatives de la música de tipus experimental. oberta, mòbil, etc.. . a la cons- grans especialistes I truccló de vastos espais temporals, ja plens de silencis, ja d'esotèriques textures. I una vegada més, sense arribar a manifestacions espectaculars en aquest sentit, es portà a cap la recepció de la part més substan· clal d'aquest singular contingut. Finalment, podem apreciar, d'ençà d'aproximadament un parell d'anys, com sempre sense fer gal· re aldarull, que va penetrant en tota la nos· tra música, tant la vessant que podem de· signar com a •música-acció•, com la que descansa en un nou barroquisme simfònic, a la manera d'aquesta estètica centroeurcr pe a tant en alça en el moment present (3). I tot això, com hem dit. es produl d'una manera pausada, paulatlna, però sòlida 1 Irreversible. Els nostres músics, només amb extrema dificultat, per no dir en cap cas, renunciaran al seu llenguatge respectiu: llenguatge I forma d'expressió que senten com una exigència sincera de manifestació. Com a conseqüència observem la concurrència d'una sèrie de possibilitats -positives unes I potser negatives unes altres- per arribar a un enteniment amb la nova litúrgia I, en definitiva, a un espectacular floriment d'una escola de com· posltors preocupats per la seva Església. • Els nostres compositors han estat donats tradicionalment per altra banda a la lfrlca, I estan acostumats a enfrontar-se als problemes text-música. (4). La composició per la veu no ha deixat de gravitar encara substancialment en un principi 'semàn· tic -és a dir, no s'ha calgut en general en una extrema lnstrumentalització del cant- però pecarrem d'Ingenus sl creguéssim que el tal compositor es troba de debò molt preocupat per comunicar al pro'fsme un determinat missatge de tipus lnteHectual-llterarl. En la nostra terra s'ha produ'it, al contrari, un extraordinari renaixement del cant a l'Església en el sentit que, per entendre'ns. descrlurfem fàcilment com una amalgama d'estils Brassens, folk o protest-song, sl no com al seu plagi o simple traducció. Aquest fenomen, portat a terme amb més o menys fortuna pels nostres representan'J de la seva esfera caracterfstlca, ha arri~ a penetrar en molts casos la pròpia ~ litúrgica. l:s curiós de constatar com • questa classe de cants - Jerlcós, etc... són acceptats amb gran complaença pels fidels I Interpretats amb unanimitat gairebé total (5). Però el compositor genul, el que ma¡ wat la seva modernitat aparent ha cursa! I harmonia, el contrapunt I l'orquestració, desitjaria poder realitzar quelcom més en COJ) sonàncla amb el que és el seu procedlmelll habitual d'expressió, el de les cèHules o e~ tructures breus, de vegades aforlstiques; ~ de la tfmbrlca refinada com una exlgèndl primordial sense la qual no existirà per a e! música de cap mena. Els nostres composltun esperen ansiosament els resultats dels er; contres com el que suara s'ha Iniciat ecl1 Montserrat. L'ajuda que els podeu donar 11 literalment Immensa. I com a comiat us volem demanar que~ com d'especial, en nom dels nostres JOO. slcs. Considereu en tot el que sigui nece$ sari el problema de la paraula I el cant tan consubstancial amb la música lltúrg!Q Però considereu també en la mesure d8 que és possible, la manera com la m6Sia sola es pugui posar al servei de l'essène~~ més pregona d'aquesta acció litúrgica ~ plament dita, mirant fins I tot d'apurar fel seves possibilitats més transcendents, èdlAt sense la concurrència de la paraula. Cre~ que la música és encara susceptible ella mateixa -retornant a la paraula la funció genuYna- de penetrar extrems t. sospitats del misteri litúrgic en Ja 58'11 acc~pcló més noble. No en va és la 11\1 sloa mateixa quan gaudeix de l'outent:;.tat reclamada pel Concili, la manlfestac~J més espiritual de l'home entre les seves e: tltuds no especfflcament religioses. Per estem convençuts que el primer pas riber al qualificatiu • de •veri•""''.."'A"' tlans• que el repetit Concili ens és el de començar per ésser I sentir-se rltables compositors•. JOSEP CASANOVAS 3. Pensem, per exemple, en obres com lo •Suite Bu· fa•, de Mestres Ouadreny, per una banda, en la darrera producció de Benguerel per una altra I en los obres d'un Pendereckl o un Serookl. 4. El problema roman amb Insistència sempre ol mateix. ¿Ena damans l'Església paraula viva o b' encens r solemnitat sonora? 5. No ens arribem a fer cllrroc qua per a pertldP' en una acció llt6rglca hàgim de posor·noa a c¡anta; ~ lllmnes xacrosos o bé Iee melodies de Brossant. ~ nació -terme de moda- segueix automàtlctme ntanu arriba! 8006 Jm • :c... ' PE~ galra. ~~ Possibilitats de la música moderna en l'evolució litúrgica CUI$ê! ió, de- n cm jjrne!;l o~ es; El gèndl ra~ >Si ton ·ls e~ acl a 1ar él I. NOU DESVETLLAMENT EN l'ESGLI!SIA En els darrers anys s'ha manifestat en diverses ocasions un nou desvetllament dins de l'Església. I ha sorgit novament un esperit de llibertat, I la lliure expressió ha recobrat en l'Església la seva situació de dret amb molta més força. !!s evident una tendència devers una certa democratització, perquè s'ha ben demostrat que tots nosaltres som Església, I que amb això es veuen ben clars els llmlts de la competèn· ela Jeràrquica. Ef laic s'ha fet conscient de la seva total responsabilitat. Ja no pot relegar més la seva funció a la jerarquia. (Aixf, per exemple, el compositor també ha d'anar en· davant en el seu comès. Ningú no pot deslligar-l'en. L'Església oficial no pot donar-li cap prescripció precisa). Tots nosaltres som cridats a coHaborar en la tasca de plasmació de la nostra Església, on precisament també ens desenvolupem. En aquesta nova plasmació pertany també la renovació de la litúrgia. I la litúrgia no pot quedar en mans d'empleats oficials, perquè es tracta del nostre serval dlvf (litúrgia). Els formuladors de textos, els artistes 1 els músics hi tenen alguna cosa a dir (I també els sociòlegs I els psicòlegs). Ofici 1 carisma, totes dues coses tenen dret a existir en l'Església, tot I que de vegades no ho hagi semblat. 11. EVOLUCió LITúRGICA ciència litúrgica ha ajudat a desfer Ieslaformes endurides, en posar en clar la seva formació històrica. Alxl, s'Incloïa -1 això no tothom precisament ho vol admetdre- una relativització dels fets d'ençà e tant de temps considerats com a lmmu· tables. Era de preveure que no as podia romandre en una re-forma, és a dir, en una retrospeccló o en un retrocés cap als teàmps passats, venerats només per la seva P tina. No podem dir com un dels subjec· ~~s~ dissociats de I'•Endsplel• de Beckett /uecke I, Frankfurt, 1963, pàgina 255): • o estimo les qüestions antigues... Ah!, les qüestions antigues!, les respostes antlguesl, no hi ha pas res que les superi.• l'Església primitiva pot donar-nos estrmuls, però cap solució vàlida per a • nos· altres, homes del nostre temps. (A més a més, no hem (l'oblidar que l'Església prlml· tlva fou increïblement creadora). Un recurs a les formes originals, no ens portaria pas endavant, sinó endarrera. Per nosaltres -com tam~oc pels liturgistesno es pot tractar d arqueologia sinó d'un esclariment de les estructures que ens faci possible una nova formulació, plasmació I transmissió responsables de les nostres fórmules. •No són pocs els teòlegs aue pateixen pel fet que avui el servei dlvf (litúrgia) ... s'hagi anquilosat en el formalisme. Sota la seva escorça es mou, però, el contingut, al ritme de l'any litúrgic; alternen cants, predicació i músics, però aquesta alternan· ça no assenyala sinó la monotonia de la pràctica litúrgica. Si mirem endarrera, les celebracions de l'any litúrgic s'assemblen les unes a les altres com un ou a un altre ou, sense dinamisme, sense explosió pas~ual, sense foc de Pentecosta. Aquesta mena d any litúrgic racionalitzat, cau, amb això, al nivell de la màgia. l'objecció que hom sent més sovint contra la música nova en l'Església I en la celebració litúrgica, és que l'assemblea quedaria aterrida. Aquesta obJecció Indica la mateixa petrificació d'abans. El qui protegeix la seva assemblea de reaccions afectlvea, talla amb ganivet la seva pròpia carn, en ni· vella la vida espiritual I ho dissimula amb una capa d'amable grisor, sota la qual s'amaga traïdorament una passivitat. Aquesta passivi· tat es torna amb força contra &eu, alxf que prova de foradar per un altre costat: resta presoner de les seves pròpies Intencions.• (Ciytus Gottwald: Neue Muslk In der Klr· che. Aspekte und Tendenzen, en: Muslk und Klrche any 37, 1967, quadern 3er.). Naturalment, nosaltres, en la nova plasmació, comencem a realitzar aquest Ideal. t:s clar que sl comprenem l'home com a ésser històric, hem de conèixer la tradició per tal de fer més comprensible la nostra situació. (Per tant. també la música moderna entra en la història.) Allò que anomenem moviment litúrgic 1 tot el que s'ha fet de nou fins ara, només pot ser considerat com el començament d'una evolució ulterior, capaç d'arribar d'a· questa manera a tota la seva plenitud. Un exemple ens ho aclarirà: La forma obligatòria fins ara de l'En· trada a la missa era -sl prescindim de les oracions al peu de l'altar-: Introit, Kyrle.. Glòria. i finalment la CaHecta. Pròpiament no eren parts amb caràcter Introductori. Només recentment sembla que hom ha començat a preguntar-se sobre el sentit de tot això, I es vol arribar al canvi de totes aquestes parts tan diferents, per una de sola-. Raonablement, na es pot donar sinó una entrada a la celebració litúrgica I no pas. quatre. A més a més, hi havia la creença que la missa era una obra d'art. Intocable, amb tres grans se~lons c.ompletament determl· nades 1 Inamovibles: litúrgia de la Paraula, ofertori, consagració-comunió. Dins d'a, questes seccions hi havia petites unitats que en part eren fixes, com l'Ordinari, en part variables, com el Propi. Doncs bé, la ciència lítúrglca ha descobert que aquesta pretesa I Immutable •Obra d'art» no era sinó un emmagatzematge de la litúrgia de la Paraula I de la celebració auca, rfstlca que, en el decurs de la història de l'Església, s'ha camuflat cada vegada més I fins I tot s'ha corromput a través de noU8. afegiments. Només en el nostre segle hom ha començat a veure clar quo calla Investigar sobre el sentit primitiu de totes re.s parts de la missa. Els resultats de la ciència litúrgica no han perdonat ni tan sola el cànon, qua era considerat com la part més Intocable de la missa. Men· trestant des de Roma han estat permeses quatre pregàries eucar¡stlques (entre les quals, l'única que era permesa fins ara) I vuit prefacis nous. Amb tot, ja es preveu la necessltat de nous experimenta. ~s clar que no. s'ha de pensar que l'experlmen· tacló s'acabi, perquè en certa manera ha arribat a s.er per. nosaltres una qüestió vital. També a l'Església el pluralisme gua, nya més terreny cada dia I no cal pensar pas. en el retrocés d'aquesta evolució ni tan sols en el de la democratització, que cada dia va en augment. Que cadascú pensl el que vulguL Però un realisme com· promès en la veritat I en I'Esgl6sla, mira sempre endavant I deixa, com deia Crist. que. els morts. enterrin els seus morts. Preguntem-nos, doncs. quines parts pertan)len a l'essència de la mlssa -quant al que ens sigui possible de dir ara per sra. Només són dues parts; la litúrgia de la Paraula I La celebració eucarlstlca. La litúrgia de la Paraula pot existir en formes Ulures fora de la mlssa; I no velem per què també dins de la missa no hi ha d'haver possibilitats lliures per a la seva configuració. (En algunes comunitats, ja fa temps que és un fet, I per cert amb el permfs o almenys amb la tolerància del bisbe respectiu). Certes estructures de la litúrgia de la Paraula sempre seran reconegudes. Sempre hi haurà una entrada, un text de proclamació, una homilia. uns elements meditatius (textos, cants o música sola) I pre. gàries. Dins d'aquests elements de configuració pot regnar-hi una gran llibertat, en llur ordenació I tot. L'entrada, per exe~ ple, pot ser una pregària, una mena de lletania, un cant de l'assemblea, una peça de la coral, o també una peça Instrumental, o una barreja de tot. També per a la configuració da les pam meditatives s'ofereixen tota mena de pat sibilitats~ Aquf es podria pensar, també, 111 execucions electròniques. les parts de proclamació, entre les cplls a'ha de comptar també la pregària el!Cf rfstlca, ofereixen per naturalesa, menys ¡r» slbllltats per a la música ~ I per aquest ~~~t tlu un liturgista d'avantguarda I autor de tl>..xtos litúrgics nous, em proposà de te1 lntercalacloos musicals, i precisament a trumentals, entre les cinc estrofes del ~ non que ell havia compost. L'acabament de la celebració litl!r;a podria reunir, per exemple, tots els qui !lli participat en ell servei dlvl I no precisa• ~lxant-se en una fórmula coneguda, alnó en una música composta expressament I* a això, que pennetl -a tots slmultàit ment o a cadascú consecutivament- 111 actuació. Pot donal\-se una posslbiUtat • la recitació ritmlca amb diferents P d'Intensitat de veu, eventualment amb 8CI!I vocals tractats electrònicament. AquesiS sons, segons les possibilitats de la e~ tat, poden ser contrapuntats o reforçats altres procediments. musicals. Potser 8lP podria trobar el seu lloc un element d'ilt provlsacló. 111. POSSIBILITATS MUSICALS Tot això pot semblar massa optimistA com sl la litúrgia no es prestés mal 1 aquestes possibilitats. El fet és que, partilt de la litúrgia, tot el qua he dit és Ja en algunes comunitats. Fan més compositors. Els compositors. nan grans oportunitats. sl troben pongui textos I sacerdots amb Cal fer experiments. perquè no bl pugui creure que ja hem. trobat la forma que ens convé. Tot I awl, precisament, ja no podem parlar d'uaa forma sinó d'una multJplicltal de seva ja fa 1b el !del le la 1mpre roc la- edita- mes que són, cadascuna, una expressió I una manifestació d'un grup d'homes. Com també, avui, ja no es pot parlar tampoc de l'Església com d'un bloc compacte. Aquests experiments es reduiran primer a un cercle relativament petit: 1) perquè després d'un llarg anquilosa. ment, no es pot esperar de seguida una solució satisfactòria; 2) perquè la. possibilitat d'educació d'una comunitat descansa sobre premisses concretes; 3) perquè la música moderna no gaudeix de cap base d'Importància I encara menys dins l'Església; 1 4) perqué, en aquest moment, també !'·Església oficial• no tolera sinó experiments de poca vàlua. El fet quo! necessitem noves formes I nova música que es condicionin mútuament, no requereix ulterior explicació. Es tracta de la nostra sinceritat. (No volem pas dir, amb tot això, que només es pugui tolerar la forma moderna 1 la música moderna. La situació pluralista de l'Església necessita dl· ferents solucions, a les quals de distinta manera s'ha de concedir el dret d'existèn· cia.) Però l'actualització de l'esperit, de l'anunci de la Paraula, demana sempre una nova expressió. Per això la música religiosa ha de construir-se amb música nova. Si ara em preguntàveu quines posslbill· tats musicals són realitzables, avui, en la litúrgia, jo us diria: Sl compta amb una comunitat oberta I amb possibilitats tècnl· ques, totes. ~s natural que en aquest context hom desitjaria una música senzilla, relativament senzilla. Això, sl bé és possible, és extraordinàriament dltrcll. Però el cant de !'assemblea té necessitat ja de formes d'ex· pressió I de fórmules al més senzilles pos· slble, però sense ser simplistes. S'hauria de pensar, és clar. en la superposició del cant de la coral sobre el de l'assemblea, o en l'afegiment d'instruments, i també en el cant o declamació de l'assemblea en diferents tesítures a la manera de ·Ciusters•. •la mú~lca religiosa ha exigit sempre el servel a I assemblea, tergiversat com a adaptació al quo està establert; moltes vega· d~s transporta la comunitat a una aluda d experiència personal, altament aduladora, com Ja va formular una vegada Clytus Gottwald, que deixa a part •el correctiu de la predicació• que precisament •està en la voluntat de canviar allò que és estable•. El server de la música religiosa és legltlm només allà on es converteix també en II"Jlo puls. Podria prestar aquest servei, per exei"Jlo ple, en l'alienació musical de paraules buides i també Inusitades que cridin l'atenció d'una acció extraordinària, d'una manera nova•. (Dieter Schnebel: Geistllche Muslk heute, en Muk 1967, 3, pàg. 116). Deixeu-me acabar amb una cita de Del· ter Schnebel: •l'actualització que crea el Creator Spl· ritus Inclou secularització que, naturalment, no es perd en el món. Demana a la música religiosa, ultra que es formi autònomament com a música profana, alguna cosa d'especial, és a dir, sensibilitat devers el comportament religiós, com exterioritzava la Idiosincràsia de Bonhoefer contra el llenguatge piadós, Quan en realitat la música religiosa segons la seva essència, procedeix d'aquell esperit que vol arribar fins als confins de la terra, Intenta d'arribar a tots I no es dirigeix solament al cercle dels creients. Això exigeix la •solidaritat• amb els ateus, evocada sempre per la nova teologia. El respecte I la deferència exigeixen renúncia a un llenguat· ge, contra el qual el que tenim davant es manté alèrglc; precaució pot significar, aqui, el mateix que la por de pronunciar el nom de Déu en l'Antic Testament. Segons això, la música religiosa del present hauria de reflexionar com són possibles avui dia anunci de la Paraula, oració I lloa, per veure sl aquestes formes procedents del servei dlvl poden ser eixamplades, canviades o finalment abandonades, I en lloc d'aquestes. cercar fórmules noves, potser totalment seculars. De tota manera, I'Spiritus abscondltus no tolera cap ésser espiritual Importú, sl és que mal l'ha tolerat. Música sacra és probablement aquella música la santedat de la qual està escondida. Després de tot això, és extraordinàriament diflcil escriure música religiosa; I precisament no solament a causa de l'aillament en què ha entrat amb la nova música, sinó precisament per raons teològiques i per raons de la composició mateixa. Cal prendre posició davant la problemàtica del llenguatge. Les aforles existents no permeten aclarir-se I sostraure's amb la fugida. Cal bandejar-les. Cal desembarassar-se de la preocupació d'on arribarem. I confiar-se només a la intenció d'escriure música bona, que també és sempre veritablement nova. Perquè només una gran música mereix el nom de música ad majorem Del gloriam•. HUBERT MEISTER .. i .. .. , • Conclusions de I'"Encontre Internacional de Compositors" (D'acord amb Montser.r at. 3-9 setembre La música és un dels elements constitutius d'una celebració. La seva funció en les distintes situacions cultuals determina que el predomini sigui donat de vegades .al valor expressiu de la paraula, de vegades al de la música, I de vegades a la fusió d'ambdues. 1 E:s d'acord amb aquesta constatació que ha de ser considerada, entre altres. la qüestió de la lnteHigibilitat del text. o la de la seva creació. Per tal que el llen9uatge cultual sigui l'autêntlca expressió duna comunitat cristiana. sembla evident que la creació sigui conseqüència del carisma creador I que la selecció del repertori provingui de la mateixa comunitat. D'aquestes consideracions es desprèn: que la música, per a complir la seva funció, ha de ser veritable música, i que només podran crear-la músics professionalment qualificats I oberts a tots els àmbits musicals dins del món sonor contemporanl. El veritable problema és ¿com Interessar els compositors en la música per a l'església? La resposta ha de tenir en compte. per una consideracions professionals i ques. I ha de tendir, d'altra assegurar , la llibertat d'acció I sió necessària a la plena tat del compositor, el qual. al ha de tenir perfecte coneixement litúrgia. D'acord amb les distintes funcions música dins del culte, que les diverses percepcions tra civilització, ha d'estar mena de material sonor en les litúrgiques. ·Malgrat tot, la seva :mai no ha d'anar en perjudici de tlcipació directa de l'assemblea, en ments oportuns. . . A més, els compositors reunits a serrat. exposen llur desig d'organitzat vament - reunions I encontres de sobre alguns temes molt concrets. per endavant per tots els poder reflexionar-hi I per cadascun d'ells, exemples de . Montserrat, 9 de setembre de 1968 ... cdnq1711S M.UtNA, 1. A , • PUUIO O& CAU:D f, lü •