Congrés de la Societat Internacional de Musicologia a Barcelona : programa de les sessions i festes que es celebraran del 18 al 25 d'abril del 1936
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Editat a Barcelona pel Congrés Internacional de Musicologia
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
�--. , CONGRES de la Societat Internacional de Musicologia a BARCELONA Programa de les sessions que es i festes celebraran del 18 al 25 d'abril del 1936 ',o Vic : Museu Episcopal Detall del retaule d'alabastre de Saulet (ss. XIV-XV) , 4 PROGRAMA DE !,ES SESSIONS I FESTES DEL DE CONGRÉS INTERNACIONAL BARCELONA, 18 25 'D' A�RIL DEL AL COMITE DE MUSICOLOGIA I936 D'F!PNQR , ' ... '-:.' PRESIDENTS Honorable senyor LLUíS COMP,ANYS, President de la Genera'litat Honorable senyor VENTURA GASSOL, Conseller de Cultura Honorable senyor CA'RLES PI I SUNYER, Alcalde de Barcelona MEMBRES CO�SELL DE CULTURA: President, JAUME SERRA I HÚNTER. DE CULTURA DE L'AJUNTAMENT DE BARCELONA: COl\IISSI6 President, CRISTIÀ CORTÈS. INSTITUT D'ESTUDIS CATALANS: President de torn, JOSEP PUIG UNIVERSITAT DE BARCELONA: Rector, PERE BOSCH I GIMPERA. BIBLIOTECA DE CATALUNYA: Director, JORDI RUInó. CONSERVATORI DEL LICEU: President, FERRAN VALLS I I CADAFAl,CH. TABERNER. ORFE6 CATALA: President, Ar.nERI BASTARDAS. ORFE6 GRACIENC: President, DAMIÀ CAPEf.l.ERAS. PATRONAT DE L'ORQUESTRA PAU CASALS: President" JAUME FIGUERAS. ESCOLA MUNICIPAL DE MnSICA: Director, Luís MJUET. ASSOCIACI6 DE MúSICA «DA CAMERA» : President, AUGUST Pr I SUNYER . . '\S'SOCIA'CI6 OBRERA DE CO�CERTS ASSOCIACI6 DE CULTURA MUSICAL: : President, ENRIC RAFE'L. President, FRANK -3-, MARSHALL. ASSOCIACIÓ DE MúSICA ANTIGA: President, LLUÏ�A .Boscn GERMANOR D'ORFEONS ACADÈMIA DE BELLES ARTS DE SANT I I PAGÈS President, LLUís MILLET. JORDI: President, ANTo�'n J. GÜELL .. DE CATALUNYA: LÒPEZ. ACADÈMIA DE BONES LLETRES: President, CARLES m; CAMPS I D'Or.ZINEl.l.ES. ATENED POLYTECHNICUM: President, MANUEL SERRA I MORET. ATENEU .ENCICLOPÈDIC POPULAR: President, VÍCTOR COLOMER. OBRA DEI>CANÇONER POPULAR DE CATALUNYA: Director, FRANCESC PUJOL. JUNTA DEI4 TEATRE DEL LICEU: President, NICOLAU SANS I POUS. SINDICAT MUSICAL DE CATALUNY.� : President, ISIDRE MOLAS. ASSOCIACIÓ DE �ESTRES DE CAPELLA: President, LLUÍS MILLET. RAFAEL PATXOT I JUBERT. COMISSIÓ ORGANITZADORA President: JOAQUIM FOLCH I TORRES, President de la Sots-Ponència de Música del Cultura, Delegat del Conseller. Vice-president: Mestre PAU CASAI.S, de la Sots-Ponència de Música del Consell de . Consell de Cultura. Vocals: Doctor JORDI RUBIÓ, sell de Cultura. Vice-president de la Sots-Ponència de Música del Con- Mestre LWÍs MILLET, Director de l'Orfeó Català i ele l'Escala Municipal de Música. Mestre JOSEP BARBERÀ, Director del Conservatori del Liceu. Mestre FRANCESC PUJor". Director de l'obra del Cançoner Popular de Catalunya. Mestre ROBERT GERHARD, de la Sots-Ponència de Música del Consell de Cultura. MANUEL CLAUSELLS, Secretari de l'Associació de Música «Da Camera». DEL CAMPO, compositor j JOSEP SUBIRÀ, musicòleg, i E'DUARD TOR­ Mestre CONRAD musicòleg, per Castella. SAMJ'Jm,. de l'obra del Cançoner 'Popular de Catalunya i com­ positor, per Mallorca. Mestres EDUARD LÒPEZ I CHAVARRI, Professor del Conservator¡ de València, OSCAR ESPLÀ; Professor del Conservatori de Madrid, per València. P. JOSEP A. DONÒSTIA, compositor i musicòleg, pel País Basc. Mestres MANUEL DE FALLA i JOAQUIM TuRINA, compositors, per Andalusia. JESÚS IBAL, musicòleg, per Galícia. BONIFACI Gu., per Extremadura. Secretari: ALEXANDRE GALi, Secretari general del Consell de Cultura de la Generali­ tat de Catalunya. Vice-Secretari : Mn. HIGINI ANGLÈS, musicòleg. NER, Mestre BALTASAR COMIT� EXECUTIU President: Mestre PAU CASALS. Vocals: Mestre FRANCESC PUJOT, Secretari : Mn. HIGINI ANGI,ÈS. MANUEr. Cr.AUSEU.s. PROGRAMA GENERAI.; Dissabte, Tarda, a les sis: SOLEMNE T1VALS DE LA S.LM.C., 18 d'abril OBERTURA DEL SOTA LA CONGRÉS PRESIDÈNCIA DE LA DE LES S.LM. I DELS FES­ AUTORITATS. L'acte celebrarà al Palau de la Generalitat, i serà clos amb un concert de mú­ sica catalana, a càrrec de l'Orfeó Gracienc, i una audició de sardanes. Nit: Concert per l'ORFEÓ CATALÀ, Polifonia hispànica profana i religiosa dels segles XIV, XV i XVI. se Diumenge, 19 d'abril Matí: Concert per la BANDA MUNICIPAL DE BARCELONA nia per a conjunts d'instruments de vent). (música contemporà­ Tarda: Primer Concert simfònic de la S.LM;.C. Dilluns, 20 d'abril Matí: Sessions de les Seccions del Congrés Nit: Concert de Música de Cambra dels amateur Hispànica de la S.LM. segles xv a XVII, «Ars Musicae». Primer Concert de Música de Cambra de la S.LM.C. Dimarts, 21 d'abril Matí: Sessions del Congrés. Segon Concert de Música de Cambra de la S.LM.C. Una cosa rara, òpera de Vicenç Martín i Soler (1754-r806). Tarda: Nit: - 5- pel Grup Dimecres, Matí: Sessions del Nit: Segon Congrés .. Concert simfònic de la S.LM.C. Dijous, Matí: Sessions del Tarda 22 d'abril 23 d'abril Congrés. ASSOCIACIÓ DE MÚ:;¡ICA ANTIGA, Concert per Nit: Tercer Concert simfònic de la S.LM.C. : Divendres, Tarda : vihuela. 24 d'abril Matí: Sortida per a I'excursió-lonx a Montserrat. Concert de Música religiosa hispànica dels monjos a segles XII al XVII, pels i l' escolania de Montserrat.- Retorn a Barcelona. -Nit': Concert SimfÒnic de Música �oderna espanyola. Dissabte, 25 Matí: Clausura del Congrés Tarda: danses i ballets Nit: de «zarzuelas» Festival de Representació d'abril de la S.LM. populars de diverses regions hispàniques. espanyoles. -6- Lleida Catedral vella; capitell del creuer, El rei David sonant l'arpa segle XIII 1 CIENT1FIQUES SESSIONS Dies 20, 21, 22 i 23 d'abril, a l'Institut d'Estudis Catalans (antiga Casa de Convalescència), Carme, 47, a les deu del matí f SECCIÚ I Història Dilluns, dia I a antiga 20: President : THEODOR KROYER FERNANDO LIUZZI (Roma): «Musica e-pçesia profana elel secolo XIV nel ms. Vaticano-Rossiano 215 (inedito).». HIGINI ANGL�S (Barcelona): «La polyphcnie dé la court pontificale el' Avignon . de la seconde moitié du XIVe OTTO URSPRUNG (Munich): siècletenCatalogne.» «Spaniëche-Musik der Vor-Reservata cler Früh-Reservata.» , urn 1500. und .-.'- THEODOR GJ�ROLD (Strasbourg): «ta musique à Strasbourg clans la première' moitié du XVIe siècle.» HEINRICH BESSELER (Heidelberg): «Die Anfânge cler musikalischen Neuzeit.» Dimarts, dia 2l : Director: KNUD JEPPESEN P. JOSÉ ANTONIO DONOSTI!\ (Lecaroz, Navarra): «La música de Juan Anchieta, siglos XV-XVl.ll ALFRED EINS'I'EIrj (Viena): «Der Tempo- Wechsel im italienischen Madrigal.» J. B. TREND (Cambridge) : «The Madrigal of Pedro Rirnonte.» HANS ENGEL (Konigsberg i. Pr.): «Soziologischc Betrachtung des Madrigales.» Dimecres, dia 22: Director: JACQUES HANSDCHIN CURT SACHS 1 (París): «Vers une préhistoire musicale.» THRAS. G. GEORDIADES (Atenes) : «Neue Quell-en zur Theorie der englischen Mehrstimmigkeit bis Dunstable.» JOHANNES Wor.n (Berlín): «Ein angebliches Rarnis-Manuskript in eler Preussis­ chen Staatsbibliothek.» KNUD JEPPESEN (Copenhague): «Eine Musiktheoretische Korrespondenz des frü­ heren Cinquecento.» -9- Dijous, dia 23: Director: CURT SACHS JOSEP RICART (Barcelona): «Els instruments musicals en la iconografia hispànica de l'Edat mitjana.» EMILI PUJOL (París): «La _transcription de la tablature pour viuhela d'après la technique de I'instrument.» VICENÇ RIPOLLÈS (València) : «Los rninistriles de los siglos XVI-XVIII en la Cate­ I MATAS dral de Valencia.» josé SUBIRÁ (Madrid) : «Un fondo desconocido de música para SECCIO guitarra.» I b Història moderna Dilluns, dia 20: President: PAUL MARIE MASSON EMILE HARASZ'l'I (París): «Le double aspect de l'art de François Liszt.» SAN1'IAGO KASTNER (Lisboa): «O estilo musical do Padre Manoel Rodriguez Coelho.» EDGAR ISTEL (Madrid) : «Work and personality of Felipe Pedrell.» josé SUBIRÁ (Madrid) : «La música instrumental al servicio de las obras dramáti­ cas declamadas.» Dimarts, dia 2t : President: JOHANNES WOLF ALICJA SaWN (Varsòvia) : «Das Musikwissenschaftliche Studium in der Gegenwart und seine Zukunftsmôglichkeiten.» HERMANN KELLER (Stuttgart): «Die Aufgaben der Musikwissenschaft an den Hochschulen für Musík.» ELISABE1' JEANNET'l'E LUIN (Roma): «L'importanza delle «Stabat Mater» del Pergolese nei Paesi Nordici prima della diffusione della Mathâus Passion.» JACQUES HANSDCHIN (Basilea): «La notion de "qualité" dans la psychologie du son.» FERNANDO LIUZZI (Roma) : «Un nuovo presso l'Istituto di Studi Rornani.» Dimecres, dia Schedario di bibliografia musicale 22: President DRAGAN PLAMENAC (Zagreb): aux XVIe et XVIIe siècles.» «La musique P. DAVID PUJOL de romana en : HEINRICH BESSELER Dalmatie (Montserrat): «Un llibre manuscrit amb Manchicourt, mestre de Capella de Felip II.)) et sur le littoral croate dotze misses de Pierre JESÚS BAL (Madrid-Cambridge): «La canción amorosa de la Corte de Castilla de fines del siglo XVI y principios del siglo XVII.» W ALl'ER GERSTENBERG (Colònia): «Spanien in der deutschen Musikgeschichts­ schreíbung. » JULJAN PuLIKOWSKI (Varsòvia) : «Probleme und Aufgaben der Musikgeschichte.i . - 10- Î Dijous" dia 23: . ANTOINE E. CHERBULIEZ (Zurich): et la Folia dans l'œuvre de President: PAU CASALS «La Sarabande, la J. S.' Chaconne, la Passacaille Bach.» ALOYS MOOSER (Ginebra): «Un musicien espagnol en Russie a la fin du XVIIIe siècle: Contribution a la biographie de Vicenç Martin i Soler et à la biblio­ graphie de son œuvre.» PAUL MARIE MASSON (París): «Le recueil madrilène des "Canciones francesas para todos los manuscritos". Vers 1700.)) RUDOLF KÒKAI (Budapest): «Franz Liszt.» ssccro II Folklore Dilluns, dia 20: President: FRANCESC PuJOL JOAQUÍN TURINA (Madrid) : «El Canto popular andaluz.» P. NEMESIO OTAÑO (Azcoitia, Guipúscoa): «Notas sobre el Folklore gallego.» JUI.IEN TIERSOT (París): «Les chansons populaires de la France et de la Catalogne.» ANTOINE-E. CHERBULIEZ (Zurich): BAI)J'ASAR SAMPER (Barcelona): «El Dimarts, dia «La canción popular en la Suiza Rética.» cant de les cançons de treballada a Mallorca.» 21: President: J OHANNES WOLF EMILIO DE LIMA (Barranquilla, República de Colombia): «Las flautas indígenas.» MANFRED BUKOFZER (Basilea): «Zur Erklârung des "Lobetanz" in der schwei­ zerisch en V olksm usik. )) VICENÇ M." DE GIBERT (Barcelona): «Les melodies de les a Catalunya.» oj cançons romancesques «Zur Typologie des Volkslieds im Mittel-und West­ europâischen Raum.» JOSEP BARBERÀ (Barcelona): «Supervivències gregues en la cançó popular cata- KURT' HUBER (Munich): . lana.» Dimecres, dia 22: President: Mme. MELPO MERLIER folklore.» (Atenes): «Création, à KURT HUBER Athenes, d'archives musicales de PATRICE COIRAULT (París): «Quelques exemples de la parenté que montrent des timbres populaires aux XVIIe et XVIIIe siècles avec certaines de nos mélo­ dies íolkloriques.» GIULO FARA (Nàpols): «Etnofonia e civiltá mediterránea (le basi della Storia . della musica) .» MANFRED BUKOFZER (Basilea): Tonsystemen. «Zur Frage der Blasquinte in den exotischen )) (Berlín): «Musikethnologische Kriterien tung von.Kultur und Rasse in Afrika:" MARIUS SCHNEIDER - II - zur Überschich­ Dijous, dia 23: President: ANTONIO JOSI� (Burgos): «La caneton JOSEP BARBER1\ popular burgalesa.» EDUARDO M. TORNER (Madrid): «Los ritmos en la música popular castellana.» 'FRANCE'SC PUJOL (Barcelona): «Ritme i metrificació de les cançons populars catalanes. » CONRADO DEL CAMPO (Madrid): «La armonización del canto popular.» SECCIO III Gregorlanísme Dilluns, dia 20: President: -P. DOMINICUS FRANZ KOSCH JOHNER (Beuron-Colònia) «Zum Choral der Franciskaner im XIn. J ahrhundert.» KARl. GUSTAV FBLLERER (Fribourg, Suïssa): «Modus und Melodie-Modell.» P. GREGORI M." SUNYOL (Montserrat-Milà): «État actuel des travaux sur le (Viena): chant ambrosien.» Dimarts, dia 21: President P. GRBGORI M.' SUNYO{.. (París): «Les récitatifs liturgiques du codex espagnol F. 967 de la bibliothèque du Conservatore Nationale de Musique AMÉDÉE .. GASTOUÉ Res. à Paris.» Dom JOSEPH GAJARD " (Solesmes) : «La restitution mélodique du chant grégorien.» HIGJNI ANGCÈS (Barcelona): «Nécessité d'un catalogue detaillé des manuscrits grégoriens du Moyen âge.» Dimecres, dia 22: President: P. GREGORI M" SUNYOL Dom MAUR SABl.AYRor.LES P. P. (En-Calcat, França): «Un regard sur mon Iter His­ panicum.» JOSEP FRANQUESA (Sabadell): «Darreres troballes sobre el cant visigòtic.» DOMINICUS JOHNER (Beuron-Colònia): «Der Dialog im Iiturgischen Cesang.» . Dijous, dia 23: President: DOM JOSEPH GAJARD Gurl.LAUME DE yAN (París): «Les neumes d'ornement dans le chant grégorien.» EGON WELLBSZ (Viena): «Stand der byzantinischen Forschung.» P. GREGORI M" SUNYOl. (Montserrat-Milà): «La modalitat del cant litúrgic llatí.» - 12- SECCIÓ IV Orgue Presidents: F. X. MATHIAS i THÉODOR GÉROLD (de la Société Internationale d'Orgue) Dilluns, dia 20 : THJ�ODOR GÉROLD (Strasbourg): «La section d'orgue au Congrès de la S.LM. à Vienne 190'9, point de départ du mouvernent organal actue1.» F. X. MATHIAS (Strasbourg}: «La Société Internatíonale d'orgue, son activité Budapest (1930'), Strasbourg (1932) et Luxemburg (1934).» Mr. LE COMTE BÉRENGER DE MIRAMON (Neully-sur Seine): «Les plus récentes entreprises de la Société Française des "Amics de l'orgue" .» Mlle. M. L. BOËLLMANN: «Le pénétration en France de la musique d'orgue de J. S. Bach au XIX· siècle» (París). N. WALTER (Villefranche, França): «L'évolution de la musique d'orgue fran­ çaise au XIX· siècle sO'us l'influence de la musique d'orgue de J. S. Bach.» N. DUFOURG (París): «Le maître franco-espagnol Aristide Cavaillé-Coll (18II1899) et l'évolution de la musique d'org¡ue en France.» Mlle. F. MOCKERS (París): «La famille franco-suisse Mockers, complétant en France l'œuvre organ ale d' Aristide Cavaillé-Coll, en continuant celle de Jean André Silbermann (1712-1783).» aux Congrès de , JOAN M." THOMÀS (Palma, de Mallorca}: «Jordi Bosch: espagnol d'orgues du XVIIIe siècle.» P. NEMESIO OTAÑO (Azcoitia, Ouipúscoa) : «Ga organería le plus grand facteur y los órganos del país vasco.» WILLIBALD GURLI1"l' (Freiburg i. Br.): und «Neue Forschungen über Orgelmusik Orgelbaukunst.» CONFERENCIES - AUDICIONS Al mateix Institut d'Estudis Catalans, Dimarts J dia a PÚBLIQUES les dotze del migdia 2 I " (París): «Problèmes qui, se présentent dans l'éxecution mo­ polyphonie du Moyen âge.» (Amb discos de la seva Antho­ logie sonore.) CURT SACHS derne de la Dimecres, dia 22: JOSEPH GA]ARD (Directeur de I'Escola de Solesmes): chant grêgorien.» (Amb exemples cantats de viva Gajard, Sunyol, Sablayrolles, etc.). Dom - 13 '_ «L'interprétation du pels benedictins veu CONCERTS I FESTES Dissabte, dia 18 d'abril, al Pati dels Tarongers a les set de la tarda, del Palau de la Generalitat ORPEO GRACIENC Direcció: JOAN BALCELLS I. 2. 3. 4. Voltant la Senyera (himne de l'Orfeó Oracienc), a sis veus mixtes. JOAN BALCELLS. El caçador i la pastoreta (popular), harmonitzada a sis veus mixtes. ANTONI BOTEY. del lladre (popular), harmonitzada a tres veus mixtes. J. SANCHO I MARRACO. Els fadrins de Sant Boi (popular), harmonitzada a quatre veus mixtes. Canç6 5. J. PÈREZ I MOYA. La filla del marxant (popular), harmonitzada LLAS I RIBÓ. 5. Empordà i Rossell6 (sardana), a sis veus a set veus mixtes. J. CUME­ mixtes. ENRIC MORERA. BALLADES DE SARDANES del Concert, i a la plaça de la República, seran executades sardanes a càrrec de les cobles oficials de la Oeneralitat PRINCIPAL DE LA BISBAL i Després BARCELONA. Dissabte, dia 18 d'abril, a les deu de la nit ORPEO CAT ALA Direcció: M úsica hisPànica dels segles XII I al X V II LLUís MILLET escola coral moderna catalana Primera 1. 2. 3. 4. 5. 6. pa r t Santa Maria Astre del dia, cantiga de «loor». ALFONS EL SAVI (segle XIII). Per a cor i orgue. En soumiûasü, balada a tres veus, dedicada a I'expedíció de Joan l a Sar­ denya l'any 1393. TREBOR, ministrer del rei Joan 1. Soprano i dues violes. Las mis penas, madre, a quatre veus mixtes. JUAN ESCOBAR (segles XV-XVI). Enemiga le soy, madre, soprano i dues violes. JUAN DE ESPINO�A (se. gles XV-XVI). iO quam pulchra es!" a tres veus d'home. ANTONI MARLET (segles Xy-XVI). i Ay triste de mi¿ que vengo »encido de amor l a tres veus mixtes. JUAN DEL ENCINA (1469 t després del 1530). Adorámosie, Señor; a quatre veus d'home. FRANCISCO DE LA TORRE, cantor , - 7. 8. 9. ro. dels reis Catòlics. Torre de la niña, a dues sopranos. JUAN PONCE (segles 4V-XVI). Ora baila tú, a tres veus mixtes. ANÒNIM (segles XV-XVI). i Oh duke y triste memoria!, soprano, viola i violoncel. MILLAN (finals del segle xv). J 1. Si'm. leo! un bon matí Magnànim, mitjans (pastorella). ANÒNIM. (De la del segle xv.) cort d' Alfons IV el Segona part dret, cantiga, cor unisonal. ALFONS EL SAVI (segle XIU). spes unica, cor a quatre veus d'home. PERE ALBERT I VILA 1. Amb molt gran 2. O crux, 3· Soy a.ve (1510-1582). 4· 5· 6. 7· 8. 9· cimiento y Lir emtre carts vos servida, (tercera part soprano, viola i violoncel. del Fantasiant r ce r a part La moderna escala coral catalana 2. 3· 4· 5· � j . MOYA. Quin fred! (cançó de Nadal). J. PÈREZ 7· Roses de tardar. JOAN B. LAMBERT Canta. i vola, que fa sol (idilli). AMADEU VIVES. Oda a la war llunyana. AMADEU VIVES La Marede Déu. ANTONI NICOLAU. Divendres sant. ANTONI NICOLAU. 8. . El cant de la senyera. LLUís MILLE'l'. El fill de don Gallardó (popular). J. SANCHO l MARRACO. La Sesta (sobre temes mallorquins). NOGUERA. El maridet (popular). J. PÈREZ I MOYA. El cami dels ocells. LLUís MILLET. 6. . 9· 10. II. DEL veus ENCINA. mixtes. JOÀN BRUDIEU (tr59I). Camino de Santiago, soprano, dues violes i violoncel. ALONSO DE MON­ DÉJAR (capellà i cantor de la capella reial de Castella el 1502). A i, quin dolor! (villancico a la Passió de Crist), a cinc veus mixtes i orgue. JOAN CEREROLS, mestre de Montserrat (1618-1676). La Negrina (ensalada). MATEU FLECHA (1481-1551). Caligaverunt oculi mei (responsori). TOMÁS LUIS DE VICTORIA (1548/5016II). O Magnurn Mysterium (responsori de Nadal). TOMÁS LUIS DE VICTORIA. T<e 1. JUAN amors), a quatre '. I . . Diumenge, dia 19 d'abril, les deu de la nit, (Casa de l' Ardiaca) a a l' Arxiu de la Ciutat GRUPAMATEUR «ARS MUSICAE)) (Invitació especial) Primera I. 2. 3· 4· 5· 6. 7· part Aire de danea, FRANCISCO DE LA TORRE (segle XV). Tercet de flautes de bec. «Gentil dama non se gana )) JOAN CORNAGO (segle xv). Soprano, flauta de bec, dues violes i fagot. «¿Qué es mi vida preguntáis?». JOAN CORNAGO (segle xv). Soprano, flauta de bec, dues violes i fagot. «Diierencias» sobre el «Canto del cabaüero». ANTONIO DE CABEZÓN 1566). Clavicèmbal sol. «Recercada» sobre el madrigal ceO felici occhi miei», DIEGO ORTIZ. Viola de gamba ( = cello) i clavicèmbal. ... (I5IO- Romance ce y a cabalga Calaínos». ENRIQUE DE VALDERRÁBANO. Soprano i clavicèmbal. Lamentaciâw «Cámo está sola 1ni vida», JUAN PONCE (segle XVI). dos altos i cello) i clavicèmbal. Soprano, tercet de violes de gamba ( «Harmonia. a cinc» MATHEO FLECHA (1530-1604). Quintet de violes de gamba ( violí, dos altos i dos cellos). = 8. . = Segona 9· 10. II. 12. 13· part Canci6n «En esta larga ausencia», ANÒNIM (segla XVII). Soprano, flauta de bec i dues violes. Seguidillas en eco. ANÒNIM (segle XVII). Soprano, flauta de bec, viola i guitarra. Tocata de mano izquierda n:" 4. JUAN CABANILLAS (1644-1712) Clavicèmbal sol. Gallarda i Menuet. ANÒNIM (segle XVII). Dos violins, cello i clavicèmbal. Canci6n ccM olinillo que mueles amores)). JUAN DEL VADO. Soprano, baix de viola ( cello) i clavicèmbal. Sinfonía a cuarteto. ANÒNIM (segle XVII). Dos violins, cello i clavicèmbal. -. = 14'. El Grup amateur «Ars Musiese» el formen: Mercè Strobel (soprano), Mercè Llatas (clavicèmbal), Maria Capdevila (vio­ loncel), Santiago Alcobé (violoncel), Jaume Rius (fagot), Manuel Martí (flauta baixa), Gracià Tarragó (viola i guitarra), Otto Schwarz (viola, violí i flauta tenor), Josep M.' Lamaña (violí i flauta alta), Franck Marshall (clavicèmbal i conjunt). Dilluns,' dia A LA VILLA LES 20 d'abril, a les cinc de la tarda ESCALES, DEL SENYOR ROVIRALTA, Quin.tet del P. ANTONI SOLER (1729-1783). Cançons d'ENRIC GRANADOS i AMADEU VIVES. d' Agustí. .- 16- Cantatriu: A PEDRALBES. Concepció Badia . Dimarts, dia d'abril, 21 a les deu del vespre, al Teatre Tívoli COMPANYIA D' AMATEURS «JUNIOR, F. C.» d'Una Representació MARTÍN cosa rara, ossia Bellezza ed honesta, òpera còmica de VICENÇ SOLER (1754-1806). I Dijous, dia 23 d'abril, a les set del vespre, al Casal del Metge ASSOCIACIÓ DE MÚSICA ANTIGA Obsequia els congressistes amb el següent concert Artista conferenciant : Primera I. Le II. Sis r , de música EMILI PUJor, per a 1Jihuela (París). part instrumental dans la tablature. Comentari sobre la vihuela música dels vihuelistes, sens la pavanes. Luvs MILÁN, El Maestro (València, 1536). a) Pavana del quinto y sexto tono. b) Pavana del primero y segundo tono. c) Pauama. sobre la letra de «La. bella Franceschina». d) Pavana del séptimo y octa1JO tono. e) Paniana del tercero y cuarto tono. f) Poraama. en la proporción de tres semibreues por compàs. Diferencia sobre el «Guárâame las 1Jacas». Ltrvs DE NARBÁ:EZ, El DelPhin de Música (Valladolid, 1538). Soneto del primer grada. ENRÍQUEZ DE VALDERRÁBANO, Silva de Sirenas (Valladolid, 1547). Villanesca. DIEGO PISADOR, Libro de Música para Vihuela (Salamanca, 1552). Fantasía que contrahace la harpa en la manera de Lnuiouico ALONSO MUDARRA, Tres Libros de Música en cifra para uih.uela (Sevilla, 1546). . III. IV. V. VI. , Vihuela solà: EMILI PUJOL Segona part I. «Paseáoase el rey villa, 1554). II. III. ((A las IV. «De donde venls. Vos me moro». MIGUEL DE FUENLLANA, Orphénica Lyra (Se­ matasteis. MIGUEL DE FUENLLANA, íd. (íd.). moriscote». DIEGO PISADOR, Libro de Música para Vihuela annas (Salamanca, 1552). V. VI. VII. aman». ENRÍQUEZ DE VALDERRÁBANO, Silva de Sirenas (Valladolid, 1547). «Arded, corazón, arded». Ltrvs DE NARBÁEZ, El Delphi« de Música (Va­ lladolid, 1538). «Triste estaba el rey David», ALONSO MUDARRA, Los tres Libros de Música en cifra para vihuela. (Sevilla, 1546). «Sospirasies Baldouinos», Lrrvs MILÁN, El Maestro (València, 1536). Cant i vihuela: CONCEPCIÓ BADIA D' AGUSTÍ i EMILI PUJOL Vihuela delluthier català SIMPLICI - 17- (Barcelona, I936) dia 24 Divendres, d'abril, a les onze del matí, al Monestir de Montserrat CONCERT DE POLIFONIA RELIGIOSA DELS SEGLES (Cantat' pels monjos I. 2. 3. 4· 5· i escolania de XII-XVII Montserrat) Tiento de I to, d'ANTONIO DE CABEZÓN, organista de Felip IL Kyrie Cunctipoiens. melodia gregoriana del segle x, amb el discant a dues veus, del repertori de Santiago de Galícia (segle XII). Clangat cetus, tropus d'Hosanna, a dues veus, del repertori català del se­ gle XIII, alternant amb la melodia gregoriana tradicional. Caça (Caccia): Virgo splendens, a tres veus, en forma de cànon. Transcrita del Llibre Vermell de Montserrat (segle XIV). Sanctus, a tres veus, d'autor anònim. Cantat a la capella del rei Joan I de Catalunya i Aragó, al monestir de Poblet i a la catedral de Girona, el segle XIV. El cor dels monjos i escolania serà reforçat pier instruments . 6. 7· 8. g. Tiento, d' ANTONIO DE CABEZÓN, organista de Felip II. Regina caeli, a quatre veus mixtes, de JOHANNES ESCOBAR (segles XV-XVI), mestre de la catedral de Sevilla. Inter uestioulum. et aliare, a quatre veus mixtes, de RODRIGO CEBALLOS, mestre a la catedral de Màlaga des del 1560. Nigra sum, motet a sis veus mixtes, de TOMÀS Lurs DE VICTÒRIA (1548/50- 16II) 10. ' ' de vent.' . Tiento per a orgue, de JOAN CABANILLES, organista de la catedral de Va­ ,lència (1644-1712). II. Salve, regina, a quatre veus mixtes, alternades amb la melodia gregoriana de JOAN PuJOL, mestre 'de la catedral de Barcelona i de la capella de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya (1570-1626). , Dissabte, dia 25 d'abril, a dos quarts de cinc Espanyol de Montjuïc de la tarda, al Poble F.ESTIV ALS DE DANSES POPULARS Hi prendran part: La COolla NOova dels Xiquets de Valls (Valls). L'Agrupació de la Moxiganga (Valls). El ball de bastons Colla joventut (Montblanc). La patum (Berga). L'Esbart Català de Da�nsaires (Barcelona). L'Esbart Folklore de Catalunya (Barcelona) .' L'Esbart de Dansaires Montserrat (Barcelona); ' Un grup de dansaires basc (San Sebastian). El grup de chistularis de l' Ajuntament de San Sebastian. Les cobles oficials de la Generalitat: Barcelona i Principal de L a Bisbal.' - DirecciÓ 'artisti�a F,RANCESC PUJOL, : dü:ector� de _l'obra del ___; 18 - Can'ço.ner Populo» de Catalunya. " :;- � � <Il -; k 'O <Il eo k <Il :> ..., ro Ü � <Il 'O ao í3 <l ..., o .... ro � <Il ro <Il � <l 'O -; .... <Il A NOTES ALS PROGRAMES DELS CONCERTS Dissabte, dia I8 d'abril, CONCERT PER (Música hispànica dels segles a L'ORFEÓ CATALÀ i moderna escola coral XIll-XVII Primera Escorial, j. b. vera, part 2., ... canonge. La de Santa Maria d'Alfons el Savi que tenim amb música són unes 420. Generalment consten de refrany, construcció de les "Cantigas» s'adiu a la del virelai francès. melodia igual, coda amb dos versos seguit d'una estrofa que canta els dos peus primers amb És per llur cons­ amb el refrany inicial. que duen melodia idèntica a la del refrany.L acaba trucció general en forma de virolai que les cantigues. .tenen certa semblança amb les Laudi italianes de començament del segle XIV: El� ties còdexs del segle XIU que serven les citades amb notació mensurai-modal 'que dóna el ritme modal-mixt amb com­ melodies les Les . catalana) (Cantiga de «loon). ALFONS Er, SAVI (1252-1284.) (El f. 144 v.; Toledo, f. 156.) Traducció catalana del Dr. J. Llo­ Santa Maria Astre del dia I. les deu de la nit Cantigas copien exemples <lue.' trobem Un dels pocs pàs ternari. 2. En soumillant amb el ritme binari és el present. (balada a tres veus, dedicada' l'any 1393). JOAN TREBOR. (Transcrita Condé, 1047, f. 21 v.) En executar cortesana de la dels comtes-reis de .I'expedició de Joan l a Sardenya Chantilly, Musée del. manuscrit de només donar aquesta composició pretenem casa a Catalunya-Aragó una idea del que al darrer era la quart del segle música XIV. La (I335-I387), Joan I (I387-I395) pot comparar-se a la de qualsevol de les altres corts d'Europa. Diferents mostres de composicions profanes de la casa de Joan' I són servades en l'esmentat manuscrit de Chantilly. Allí es troben cornposicíons de Jacomí (= Jacob Senleches), Gacian serviren la cort Reyneau, P. des Molins i Trebor. Són precísament músics (ministrers) que florida musical que trobem i Martí l'Humà (I395-I4IO) en del començament del xv. El nom de Trebor s'ha Trebor és el mateix Johan Trebol és pas així. la cort del rei Martí I com "Xantre de la sua capella». de Barcelona al darrer suposat que Robert escrit al revés. a Trebor que 3, 4, era l'any quart 1409 servia segle encara XIV i No 6, 7, 8, 9 i 10. Són del Cancionero de Madrid, Palacio Nacional, Editat per F. A. Barbieri. Les composicions que encabim en de la cort de Castella del darrer rosa reis Pere III regnats dels els aquests quart sign. 2-I-5. nombres són belles mostres de la música amo­ segle xv i començament del XVI. En temps del (I468-15I6) i Isabel I (I451-I504) la polifonia religiosa i el Lied acompa­ palaus de Castella. La lírica musical castellana d'aquells dies es seva simplicitat de formes, per l'ambient popular que traspua i pel lirisme dels reis Ferran V nyat feren bona florida als per la que s'adiu al text que canta. Aquesta lírica cortesana de Castella, distingeix musical però, tingué uns el Magnànim (1416-1458). del El rei Alfons, que tan d'hora va de la música, adés en el seu palau de En el Castell Nàpols. la música religiosa i profana de Dufay i Johannes Cornago, Oriola i altres. Comago nar - la seva és el 21- precedents del Lied la cort del rei Alfons IV afavorir les correnties literàries a adés Renaixement, fou també el gran protector lunya-Aragó, Els precedents. acompanyat dels palaus castellans, els trobem quaranta anys abans en Nou de la seva: Nàpols escola amb la dels músics més antic dels compositor casa va de Cata­ saber alter­ seus de coneguts nom fins ara que va escriure cançons amb text castellà i 'acompanyat. Els de exemples Cornago mateurs «Ars Musicae» dedicarà als sentatius. Johannes Escobar, mestre es que d'altres amb lletra cantaran congressistes el en italiana, en forma de Lied Grup d'A­ són ben repre­ el concert íntim que el diumenge, dia 19 d'abril, en la catedral de Sevilla a principis del segle XVI (t vers el ISI3). Francisco de la Torre, cantor dels Reis Catòlics, i Juan del Encina, músic de la casa del duc d'Alba, són els compositors més representatius d'aquell repertori tan amable dels pa­ laus castellans. Les obres d'autor anònim sovint es presenten amb un tipisme tot arcaic, més primitiu encara que les obres que van signades amb nom conegut. O quam 5· pulchra es. ANTONI MARLET Liceo Musicale di Antoni Marlet, a Bologna). desconegut (segles XV-XVI.) (Transcrita fins ara, fou mestre de l'any 1506. Les seves obres servades' a Bolonya i contrapunt natural, sense rebuscaments, típic del Si'm levi II. bon matí un tecassino, És un Ms. capella de la catedral de Tarragona la catedral de Taraçona són escrites amb nostre país. a (pastorel-la (l'autor anònim). (Transcrita del còdex de Mon­ 871.) exemple escaient Magnànim. de la música popular d' Alfons IV, el S'e del Còdex 159 del cantada al Castell Nou de g ona par Nàpols en temps t Amb molt gran dret (cantiga de Santa Maria del rei Alfons el Transcrita del j. b. 2. del manuscrit d'El Escorial, n.O LII, i del n.v LXVISavi). del manuscrit citat de Toledo. Vegeu G. M. SUNYOL, Analecta Montserratensia, t. V (1922), p. 386, i H. ANGLÈS, El Còdex Musical de Las Huelgas, t. I (Barcelona, 1931), p. 57. Traducció catalana del Dr. I. J. LLOVERA, canonge. De les sis de les més cantigues típiques i de O crux, 2. ave que Alfons X de Castella dedicà a temes de Montserrat, aquesta és una caire totalment popular. És construïda també en la forma de virolai. spes unica. PERE ALBERT VILA, organista de la catedral de Barcelona els anys 1538-1582. (Transcrita del Palau de d'un manuscrit Pere Albert Vila és el 3. polifonia religiosa Soy i a contento y vos servida 4· més a l'Església catalana del nostre país. segle XVI. Orga­ Es dedicà també , (villancico). JUAN n.O DEL 40') Encina, el poeta-músic fundador del teatre líric espanyol, mira poesies de , compositor més iI·lustre de l'escola organistes de bon nom del la composició de madrigals. Madrid, ed. Barbieri, signatura , nista famós, fou el mestre de tots els 'a la sense Barcelona.) ENCINA. (Cancionero citat de la bona dicció del text que al lluïment en escriure música per personal d'un a les contrapunt seves florit. Lir entre carts (tercera part del madrigal Fantasiant amors). JOAN BRUDIEU (t 1591). (Vegeu F. PEDRELL i H. ANGLÈS, Els Madrigals d'En Brudieu, Barcelona, n.O 1921, XIII.) El gènere madrigal fou practicat aviat pels compositors catalans Pere Albert Vila (Bar­ celona, 1561), Mateu Flecha (Venècia?, 1564) i Brudieu (Barcelona, 1585). Jl).. Castella, en canvi, els mestres que no eixiren a l'estranger, en compondre música amorosa, en comptes de madrigals, escrivien villancicos, canciones, sonetos i villanescas, per tal de seguir la tradició autòctona espanyola. Joan Brudieu, natural de la diòcesi de Limoges, mestre a La' Seu d'Urgell els anys 1539deixant de banda petites eixides 1591 amb tants de dies d'estada a Catalunya, es va connaturalitzar amb el folklore català i amb .el contrapunt amable dels nostres mestres. - - 5· Camino de Santiago. talunya, M. 454, Mondéjar, capellà mostra de les cançons tori del seu temps. i ALONSO f. 181 DE: v.) MONDÉJAR. (Transcrit de la Biblioteca de Ca, cantor de la capella reial de Castella el 1502, presenta aquí altra populars tradicionals de l'Espanya treballada en l'estil típic del reper­ - 22- 6. Ai, q'uin dolor! JOAN CEREROLS (Vegeu Dom DAVID PUJOL, Mestresâe l'Escolania de Montserrat. Joan Cererols, m. Monestir de Montserrat, 1932, n.O XVI). El Villancico religiós construit per I' Estribillo a veus i la Copla a solo' o a tres, quatre i cinc veus, estigué tan de moda a les esglésies espanyoles al segle XVI, que fins el rei Fe­ lip II publicà un decret, prohibint l'abús dels Villancicos que es cantaven en les Matines de les principals festivitats al segle XVII i encara trucció semblant a l'òpera espanyola es en de. la la basava el Catalunya tinguérem (Tarragona), com a ' el villancico. villancicos, dos músics de fills de Prades tratge i Cantata dels alemanys, en sigui, el Villancico perdurà d'aquest segle tingué la cons­ començament d'aquest segle XVIII, Sigui Villancico El XVIII. de Cererols aquest és un dels més característics, Negrina (ensalada). MATEU E'LECHA (1481-1551). (Transcrita de Catalunya, M. 588.) La A Responsoris. segle encara De la col-lecció servada dels 7· dels comptes fins tot a la Cort nom Mateu Flecha Aquesta composició espanyola entrà és del vell (Flexa), oncle 1 Flecha, que al monestir del Cister de Poblet. de la Biblioteca El seu nebot, ambdós finir el en nebot, seu mes­ cantor de capella de Maximilià II d'Austria, recollí algunes de les Ensalades del seu oncle i les féu a Praga el 158!. En editar-les, confessa ell que «ninguno antes, de él las compuso, ni después», Les Ensalades de Flecha són unes composicions en part semblants a les Mas­ Flecha cheretc dels italians, a quatre veus amb barreja de text llatí, italià, català i castellà, es presenta ací com el músic de bon humor, ple de sàtira i ironia fina, la editar 8 i 9. Caligaverunt i O magnum Mysterium. TOMÁS LUIS VICTORIA (1548/50-I6II). DE L'obra de Victòria és el monument més gran de la polifonia hispànica. Victòria, educat a Roma al costat de Palestrina, sabé encara servar la simplicitat i naturalitat de l'estil mu­ El secret de l'estètica musical de Victòria consisteix en el mis­ sical de tradició al seu país. ticisme dramàtic rarament superat que traspuen les obres, seves ,Hom no sap dramatisme emocionant per la Passió del Crist en el seu Caligaverunt esponjosa del seu O magnum Mysterium en cantar l'alegria del Nadal. més, el Diumenge, dia I9, a les deu del vespre, a la Casa de l'Ardiaca (davant què admirar bé la o la dolçor Catedral) CONCERT PEL GRUP AMATEUR "ARS MUSICAE" El Grup Amateur concert, pretén «Ars només donar Musicae», un Hispània dels segles XV-XVII" polifònica amorosa dels segles música instrumental profana, caldrà des de l'escola Dufay en canvi, serven en nostres de la música del Lied De mostres XVI-XVII, als ofrena un rengle tenim ben poca en del acompanyat bell congressistes amorosa a segle del següent i de cambra de la xv i de la cançó la nostra península; de la cosa. és Johannes Cornago, mestre a Catalunya-Aragó; és per això que d'ara revaloritzar la seva obra. Cornago és un dels músics que posà els fonaments hispànica del Lied acompanyat amb text castellà del segle xv. Contemporani de Un dels la cort de fer en conspectus abreujat músics que Nàpols en fins ata havia temps d'Alfons IV i de Binchois escriu les seves passat desapercebut el Magnànim, i de obres generalment a tres Així la Gentil dama del veus. d'aquest Programa, ell la va escriure a tres veus i en temps posterior, no sabem si fou ell mateix, i més probablement fou un altre compositor, que hi afegí una quarta veu, Aquesta quarta veu és la superior de les tres veus acompanyant la melodia superior que duu el cant, Unes vegades canta cançons Les cançons de Cornago fiblen fins dins de l'ànima, populars que li donen un tipisme d'un espanyol autèntic; d'altres, sembla ja un mestre em­ peltat mig d'italià mig de neerlandès, La composició 3 d'aquest Programa, Qué es mi vida, preguntáis, escrita per l'autor a tres veus, la donem amb la versió, a quatre, de Johannes Ockeghem. Quant a la música instrumental, cal fixar-se bé en el n.v I, Alta, exemplar unicum de Ia dansa cortesana del segle xv a Espanya. n.O 2 _ . El n.v 8 Hermonia a 5, del català Mateu Flecha, és l'única mostra de música instrumental que hem servat de Flecha el Jove. Aquest és aquell Flecha que cantava a la capella de Ma­ ximilià II d' Austria al costat de Jacobus de Kerle i Philippus de Monte. Flecha, conegut fins ara com a madrigalísta, es presenta ací com l'home de gust refinat àdhuc per' a la mú­ sica instrumental de cambra. El Grup d'amateurs «Ars fa avinent, que de temps Musicae», en presentar avui als congressistes aquest Programa, treballen per tal de poder . - 23- executar la lírica musical dels segles XIV- XVII amb els instruments que temps tenen encomanats més fidelment al més s'adiguin Alemanya d'aquells altres so a amb els Alta FRANCISCO (dansa). i Isabel I (14 .. DE 3· part TORRE (cantor dels reis Ferran V (14 LA -1504). (Del Cancionero de Madrid, Tercet de flautes de bec. 2. per així fer-ho, des de avui, però que s'acosten antics. Primera I. d'aquells dies; els altres instruments construïts ed. Barbieri, - .. n.v 1516) 439.) Gentil dama non se gana. JOHANNES CORNAGO (música de la capella d'Alfons IV el Magnànim (t 1458) i dels seus successors al Castell Nou de Nàpols). (Can­ cionero de la Colombina de Sevilla, ff. 7 V.-9, a tres veus; Cancionero de Madrid, ff. 27 v.-28, a quatre veus; el contralt és afegit posteriorment. Ed. Barbieri, n.O 28.) Soprano, flauta de bec, dues violes i fagot. mi es vida, preguntáis. JOHANNES CORNAGO. (Montecassino, ms. 871, f. 151 v., Qué a tres veus; és igual a la versió del Cancionero de la Colombina de Sevilla; al f. 5 v. 6 del Chansonnier de Montecassino va a quatre veus. La tercera veu fou afegida per Johannes Ockeghem.) Soprano, flauta de bec, dues violes - i 4· fagot. sobre el canto del Calballero, ANTONIO DE CABEZÓN llibre Obras de música para tecla, arpa y vihuela. Madrid, Diferencias seu Clavicèmbal sol. drell.) 5· (1510-1566). (Del 1578. Ed. F. Pe­ Recercada sobre el madrigal (,O felici occhi miei». DIEGO ORTIZ. (Nat a Toledo, des del 1558 mestre a la capella reial de Nàpols.) (Del seu Tratado de glosas Roma, 1553. Ed. Max Schneider. Berlín, 1913.) Violoncel i clavicèmbal. ... 6. Ya Colainas (romance). ENRÍQUEZ DE VALDERRÁBANO. (Del seu llibre de Música de uihuela intitulado Silva de Sirenas. Valladolid, 1547. Ed. Pedrell, cabalga Cancionero, m.) Soprano i clavicèmbal. (lamentación). JUAN PONCE. (Cancionero de Madrid. Ed. Bar­ bieri, n.O 208.) Soprano, tercet de violes de gamba (= dos altos i violoncel) . 7· Como está sola mi vida 8. Harmonia i clavicèmbal. a 5. MATEU FLECHA Musikfreunde, dos n.O violoncels). (153°-1604). (Transcrit de Viena, Gesellschaft der 23573.) Quíntet de violes de gamba (= violí, dos altos i Segona part 9. 10. II. En esta larga ausencia (canción). Anònim N. Ms. qm. m, 36. Síng. moderna (segle XVII). (Ed. Jesús Bal. Turin, B. 1-14. Treinta Canciones de Lope de Vega (Madrid, 1935). Soprano, flauta de bec i dues .violes. De tu vista celoso pasó mi vida (,Seguidillas en eco»). Anònim (segle XVII.) (Del Cancionero de la Sablonara [Munich, Staatsbibliothek Mus. Ms. E. 200]. Ed. Jesús Areca. Madrid, 1916.) Soprano, flauta de bec, viola i guitarra. Tocata II de mà esquerra. JOAN CABANILLES (1644-1712). (Ed. H. Anglès, vol. II.) Clavicèmbal sol. 12. Gallarda i Minuet. Anònim (segle XVII). (Transcrit de la Biblioteca de Catalunya, violes, violoncel i clavicèmbal. Molinillo que mueles amores- (canción). JUAN DEL VADO (segle XVII). Soprano, cla­ M. 13. 859,) Dues vicèmbal i violoncel. 14. Sinfonia Ms. a cuarteto. Anònim 693-20.) Dos (segle XVII). (Transcrit de la Biblioteca violins, violoncel i clavicèmbal. Divendres, dia 24 d'abril, a les onze del de Catalunya, .mati CONCERT A LA BASÍLICA DE MONTSERRAT Els monjos i Escolania de Montserrat dirigits per Dom David Pujol executaran les composicions: J. Tiento en Felip re II.' mener, ANTONIO DE CABEZÓN (1510-1566), organista de Carles V i - 24- Kyrie Cunctipotens (Kyrie trepat a dues veus que alternen goriana). (Del Calixtinus de Compostela, segle XII, f. 190. Musical de Las Huelgas, III, n.v 1.) 2. És mostra del discant una El segle XII. perior practicat Santiago a de estil s'adiu amb el de St. Martial de canta talment - una com melodia Compostela a La Limoges. la primera veu discant meitat del - la su­ gregoriana. Clan {fat caetus Iste laetus (Sanctus amb el tropus a dues veus). (Del MS.·I de I'Orfeó Català, f. 3 v. H. ANGLÈS, El Còdex Musical de Las Huelgas, I, p. 127.) 3· És bell un melodia són la melodia És tres com a manuscrits el discant El text com la més vells. Tant un exemple interessant de la caça medieval Caccia dels (= italians) en l'estil de cànon veus. tres veus). Anònim. (Transcrit de la Biblioteca de Catalunya, M. 1468.) i nens canten la veu superior acompanyats per instruments de vent. (a Sanctus 5· coneguts per preexistent la Catalunya del segle XJJI. hispànics; els catalans són els s'allunyen ja del cant gregorià. del discant emprat exemple només deduobus vel tribus). Del Mo­ virgo splendens (Antiphona dulcis armonia. Caça nestir de Montserrat, Ms. I· (= Llibre Vermell), ff. 21 V.-22 (segles XIV-XV). Ed. G. M. Sunyol, Analecta Montserratensia, I (1917). O. Ursprung Zeitschrift für Musikwissenschaft, IV (1921-1922). o 4· a seu amb la melodia gre­ ANGLÈS, El Còdex H. Monjos La relació íntima que els reis de Catalunya-Aragó que la música d'aquesta els mateixos cantors que celona; venir, duien en composició fou fragments dels escola fos ben tingueren amb el coneguda i practicarla a papat dAvinyó féu Catalunya. Sovint, Bar­ primer havien cantat a Avinyó cantaren després a Ia cort de preciosos de la música practicada a la Capella Papal. Aquesta reculls executada a Barcelona, al monestir de Poblet i còdexs musicals servats 6. Tiento. AN'fONIO DÉ CABÉZÓN. 7· Regina de aviat a Ia catedral de Girona. Els ho demostren prou. quatre veus mixtes). JOHANNÉS Taraçona, Arxiu Musical, n.» 2.) caeli (a ESCOBAR. (Transcrit de la Catedral un dels com­ Escobar, a començament del segle XVI mestre de la catedral de Sevilla, és XVI. positors més represerrtatius de l'escola hispànica de finals del segle xv i començament del Conservem rl'ell un bell repertori d'obres religioses i profanes. Inter vestibulum et aliare 8. drell, Hispaniae de (a quatre Dels dos germans Ceballos, des del I5�5. Rodrigo mixtes). Sacra.) veus Scholae Musica fou mestre de RODRIGO DÉ CÉBALLOS. Màlaga La música d'aquesta obra és tota plena d'un misticisme tan auster i literats de Ia Castella del segle XVI. Veni, amica mea (motet a sis mixtes). TOMÀS LUIS veus Pe­ des del 1560; Francisco, mestre Burgos 9. (Ed. F. com el dels DÉ VlC'tORIA pintors (1548-50- 1611). obra és una ex­ Que sapiguem, Victoria no va escriure madrigals. Malgrat tot, aquesta misticisme punyent, i decantar-se cepció d'entre la producció seva, pel fet de sortir-se del seu \ l'estil vers madrigalesc. Tiento. 10. JOAN CABANILLÉS (1644-1712). (Ed. El valencià Els seus Anglès, vol. 1.) l'organista més genial dels organistes espanyols del segle XVII falses (= dissonàncies) són models del gènere i traspuen encara el misticisme Cabanilles Tientos de H. és ell conegut el tractament l'orgue de Cabezón i de Venegas de Henestrosa. D'haver de l'evolució temàtica dels predecessors de Bach a Alemanya, el seu .norn hauria d'ésser avui considerat com un dels grans mestres del segle XVII. de típic Salve Regina (quatre 1570-1626). II. Pujol, sever de la tot vivint polifonia a veus mixtes alternades amb el cant començament del segle del segle XVII, sovint XVI. - 25- seguia gregorià). JOAN PUJOL encara l'estil del contrapunt Dimarts, dia • d'abrü, 2I a les deu de la nit, al Teatre Tívoli Junior UNA COSA. RARA OSSIA (Òpera còmica RENZO DA en dos F. C. BELLEZZA ED ONESTÀ actes, de VICENÇ MARTÍN l PONTE.) Personatges que SOLER hi (1754-1806). Llibret de Lo­ entren Lilla, camperola : Elisa Gatti. Ghita, també camperola : Teresa Fius. It Principe : Josep Draper. Lubina, camperol, enamorat de Lilla : Vicenç Torné. Tita, altre camperol, germà de Lilla i promès de Ghita : Teodor Torné. Lisardo, il podestà, germà de Ghita : Guerau de Chopitea. Carrada, majordom reial : Pere Gatti. Director: Mestre JOSEP SABATER. ORQUESTRA CLÀSSICA DE BARCELONA. Decorats i vestits han estat Director dels cors : Mestre projectats per VICENÇ VALL. BARTOMEU LLONGUERAS. Per primera vegada, després de cent-cinquanta anys, Barcelona les delícies d'aquesta òpera de Martín i Soler a podrà fruir de bell nou gràcies l'esforç generós del Junior F. C. És coneguda segle XVIII sostingueren els mestres espanyols per a oposar-se a l'entrada de l'òpera italiana a Espanya. La tendència italiana que va rejo­ venir la música i va dur tanta benedicció artística a Alemanya, Anglaterra, Àustria i França, en tractar d'introduir-se a Espanya, topà amb dificultats fortes que no foren pas gaire profi­ toses per a la mateixa música hispànica. Els artistes espanyols que volgueren desfer-se d'a­ questes lluites i fer obra positiva, marxaren simplement a Itàlia i a altres bandes, on, després d'estudis seriosos, es feren un nom il·lustre. Entre aquests artistes, dos dels més grans són Domènec Terradellas (1713-!75I), rte Barcelona, i Vicenç Martín i Soler (1754-1806), de Va­ lència. de tothom la lluita titànica que al Martín i Soler, conegut Itàlia de Martina «lo Spagnuolo», nasqué a València el 3 de març del 1806. Primerament orga­ nista a Alacant, passà a Madrid, i des d'allí a Itàlia, on aviat es creà renomenada bona. El 1785, després d'escriure dotze òperes, passà a Viena, on en compongué altres quatre. El 1788 fou cridat a Sant Petersburg, on moria oblidat per haver-se imposat des del 1801 l'òpera francesa damunt de la italiana l'any 1806. Del seu bell rengle d'òperes (sols des del en va escriure vint-i-una), una de les més famoses és Una 1776 al1798 cosa rara, ossia Bel­ lessa ed Onestà, òpera còmica que des' del 1786 al 1794 es representà cinquanta-no u vegades. Mozart li dedicà un record perdurable, en emprar una de les seves melodies per la seva òpera Don Giovanni. a el 5 de març del 1754, i morí a Sant pel. nom Petersburg - - L'obra musical de Martín i Soler caldrà que amb els dies sigui revaloritzada. És per de Música de la Biblioteca de Catalunya des de dies va recollint i obres, espera que, a no trigar, li serà possible el poder editar algu­ nes de les seves òperes més amades al segle XVIII. Entre aquestes serà la primera Una cosa rara, a la qual seguiran It Burbero di buon cuore i L'ardore di Diana. Encara que l'autor hagués dividit aquesta òpera en dos actes, en presentar-la avui el Junior F. C., per a millor comoditat, la divideix en tres. això que el Departament amorosament les seves f • - 26- NOTAS A LOS DE PROGRAMAS Sábado, dia I8 de abril, LOS las diez de la noche a CATALÀ CONCIERTO POR EL ORFEÓ de los (Música Hispánica siglos XllI-XVII y Primera I. Santa astre del dia Maria, Escorial, j. b. vera, Las 420. 2., (cantiga moderna escuela coral catalana) parte «loon). ALFONSO EL SABIO (1252-1284). (El 156.) Traducción catalana del Dr. J. Llo­ f. 144 v.; Toledo, f. canónigo. Cantigas de Santa María de Alfonso el Sabio que La construcción de las mente de de CONCIERTOS cantigas estribillo, seguido de es parecida a nos han llegado con la del virelai francés. música Constan son unas general­ estrofa cuyos dos pies primeros cantan con melodía igual; coda con dos versos que tienen melodía idéntica a la del estribillo, y acaba con el estribillo ini­ cial. Su construcción general en forma de virelai, da a las cantigas cierta semejanza con las laudi italianas de principios del citadas melodías las compás 2. ternario. copian Uno con una siglo Los tres XIV. códices del siglo XIII que conservan las que da el ritmo modal-mixto con quedan con ritmo binario es el presente. notación mensuraI-modal de los pocos ejemplos que nos En soumillant (balada a tres voces dedicada a la expedición de Juan I en Cerdeña el año 1933). JOAN TREBOR. (Transcrita del manuscrito de Chantilly, Musée Condé, 1047, f. Al 21 v.) composición, pretendemos únicamente dar una idea de lo que era la mú­ sica cortesana de bo casa de los condes-reyes de Cataluña y Aragón. en el último cuarto del sig1.o XIV. El esplendor musical que observamos en los reinados de los reyes Pedro III (13351387), Juan I (T387-T395) y Martín el Humano (1395-1410) puede compararse con la de cualquiera corte europea de la época. Diversas muestras de composiciones profanas de la casa de Juan I son conservadas en el citado manuscrite de Chantilly. Allí se hallan composiciones de Ja­ comí (Jacob Senleches), Gacian Reyneau, P. des Molins y Trebor. Son precisamente músi­ cos (ministrers) qne sirvieron la corte de Barcelona en el último cuarto del siglo XIV y a prin­ cipios del xv. El nombre de Trebor se ha supuesto que era el de Robert escrito al revés. No es cierto. Trebor es el mismo Johan Trebol o Trebor, 'que en el año 1409 servía aún la corte del rei Martín como «Xantre de la sua capella». presentar 3, 4, 6, 7, 8, 9 y natura • esta 2. 10. 1. 5., del Cancionero de editado por F. A. Barbieri.) (Transcritos Madrid, Palacio Nacional, sig­ Las composiciones que corresponden a estos números, son muestras de la musica amorosa de h.. corte de Castilla del último cuarto del siglo xv y principios del XVI. En tiempo de los reyes Fernando V (1468-1516) e Isabel I (1451-1504) la polifonía religiosa y el Lied acompa­ ñado resplandecieron en los palacios de Castilla. La lírica musical castellana de aquellos días se caracteriza por la simplicidad de formas, por el ambiente popular que respira y por un liris­ mo musical ajustado al respective texto. Esta lírica castellana tuvo, no obstante, unos pre­ cedentes. Los precedéntes del Lied acompañado de los palacios de Castilla, lo encontramos cuarenta años antes en la corte de Alfonso IV el Magnánimo (1416-1458). Este rey, que impulsó tan pronto las corrientes del renacimiento, fué también un gran protector de la mú­ sica, tanto en su casa de Cataluña y Aragón como en su palacio de Nápoles. En el Castell - 27- religiosa y profana de Dufay y su escuela, con la de palacio, como, por ejemplo, Johannes Cornago, Oriola y otros. Cornago es el compositor más antiguo conocido hasta la fecha, que escribió canciones con texto cas­ Los ejemplos de tellano junto con la de texto italiano en forma de Lied acompañado. Comago que se cantarán en el concierto íntimo que el grupo de amateurs "Ars Musicae» dedicará a los congresistas el domingo día 19 de abril son perfectamente representativos de este Lied. Johannes Escobar, maestro de la Catedral de Sevilla a principios del siglo XVI (muerto hacia el año 1513), Francisco de la Torre, cantores de los Reyes Católicos, junto con Juan del Encina, son los compositores más representativos de aquel repertorio tan amable de las cortes castellanas. Las obras anónimas de este repertorio se presentan a menudo con un tipismo arcaico más primitivo aún que las que llevan un nombre conocido. Nou de los supo alternar ja música Napoles músicos de su , O quam pulchra es. ANTONI MARLET. di Bologna.) 5. códice 159 del Liceo Musicale (Transcrita del Antoni Marlet, desconocido hasta la fecha; fué maestro de capilla de la catedral de Ta­ en el año 1506. Sus obras, conrervadas en Bolonia y en la catedral de Tarazona, están escritas en el contrapunto natural, sin rebuscamientos, tfpico de nuestro país. rragona Si'm levi un bon mati Montecassino. Ms. Ir. Es de un ejemplo Nápoles de autor (pastorela anónimo). (Transcrita del códice de 871.) muy característico de la música de Alfonso IV el Magnánimo. popular que se cantaba en el Castell Nou tiempo en Segunda parte Amb molt gran dret (cantiga de Santa María del Rey Alfonso el Sabio). (Trans­ crita del j. b. 2., del manuscrito de El Escorial, n.v LIT, y del n.v LXVI del ma­ nuscrito citado de Toledo. Véase G. M. SUNYOL, Analecta Moniserratensia, v 1. (1922), p. 386, Y H. ANGLÈS, El còdex Musical de Las Huelgas, 1931), p. 57. Traducción catalana de I. Lloverá, canónigo. De las seis más típicas 2. O cantigas signatura Pere Albert 3. Soy a la de la iglesia del organistas composición contento y vos de renombre de nuestro de Encina, el 4. Lir poeta más en manuscrite siglo país. XVI. Se durante los años 1538-1582, és Organista famoso, fué el maes­ dedicó también a la polifonía re­ madrigales. servida musico, un Barcelona.) Vila, organista de la catedral de Barcelona Madrid, ed. Barbieri, poesías, tuvo punto rico. Palau de más ilustre de la escuela catalana del tro de todos los y que Alfonso X dedica al monasterio de Montserrat, ésta es una de las popular. Está construida también en forma de virelai. spes unica. PERE ALBERT VILA (t 1582). (Transcrita de crux ave compositor ligiosa (Barcelona, y de aire totalmente sin el l (villancico). IUfu'\¡ DEL ENCINA. (Cancionero citado de 40.) n.v fundador del teatro lírico español, al escribir música para sus personal de un contra­ cuenta la buena dicción del texto que el éxito carts (tercera parte del madrigal Fantasiant amors). JOAN BRUDIEtt (t 1591). (Véase F. PEDRELL i H. ANGLÈS, Els madrigals d'En Brudieu. Bar­ celona, 1921, n.o XIII.) entre género madrigal fué practicado desde muy antiguo por los compositores catalanes Pedro (Barcelona, 1561),. Mateo Flecha (Venecia, 1564) y Brudieu (Barcelona, 1585). En Castilla, en cambio, los maestros que no viajaron por el extranjero, al componer música amo­ rosa, en vez de madrigales, escribían villancicos, catlciones, sonetos y villanescas, para seguir la tradición española autóctona. Juan Brudieu, natural de la diócesis de Limoges, maestro en la Seu d Urgell los años re familia­ 1539-1591, con su larga estancia en Catalufia aparte de pequefias ausencias rizó con el folklore catalán y con el contrapunto amable de nuestros maestros. El Albert i Vila - 5· Camino de Santiago. ALONSO talunya, M. 454, f. 181 DE MONDÉJAR. (Transcrito V.) - 28- - de la Biblioteca de Ca­ y cantor de la Mondéjar, capellán de muestra Ai 6. quin dolor! de la real de Castilla el año 1502, presenta capilla tradicionales de la populares repertorio hispánico del típico canciones las España. de tiempo, su en aquí otra el estilo época. JOAN CEREROLS. (Véase Dom DAVID PUJOL, Mestres de l'Escolania Joan Cererols, lli. Monestir de Montserrat, 1932, n.o XVI.) de Montserrat. El villancico constituído por el estribillo religioso, a y la voces copla a solo a a tres, cua­ tro y cinco voces, fué tan corriente en las iglesias españolas del siglo XVI, que el mismo rey Felipe II tuvo que publicar un decreto prohibiendo el abuso de los villancicos que se can­ taban en las maitines, en vez de los responsorios. A pesar de todo, el villancico perduró aún El villancico de este siglo XVII y se hizo mucho más popular en el siglo XVIII. construcción parecida a la de la cantata de los alemanes, y a principios del citado siglo XVIII la ópera española se basaba aún en la forma de villancico tan típica de España. De la colección de villancicos de Cererols que se conservan, éste es uno de los más típicos. hasta el tuvo siglo una Negrina (ensalada). MA1'EU FLECHA (1481-1551). (Transcrita de Catalunya, M. 588. La 7. En Cataluña han existido dos músicos que llevan el nombre brino, ambos hijos de Prades (Tarragona). acabar Su acción docente su cantor de la sobrino, en la corte capilla Esta española, composición entró en el cie Mateo de es de la Biblioteca (Flexa), tío y so­ Flecha, el viejo, que al del Cister de Poblet. monasterio II de Austria, recopiló algunas de las ensa­ 1581. Al publicarlas, confiesa «que ninguno antes de Maximiliano ladas de su tío y las hizo editar en Praga en Las ensaladas de Flecha son unas composiciones parecidas, de él las compuso, ni después». en parte, a las mascherette de los italianos; son siempre a cuatro voces, con una mescolanza de Flecha se presenta aquí COIDO el músico textos en latín, en italiano, catalán y castellano. del buen 8 Y 9. humor, satírico Caligaverunt Roma al lado de del estilo musical irónico. y O magnum La obra de Victoria en e es el monumento máximo de la Palestrina, supo, propio de DE VICTORIA Mysterium. TOMÁs LUIS a pesar de todo, polifonía hispánica. la conservar (1548/50-161 I) . Victoria, educado simplicidad y naturalidad país. El secreto de la estética musical de Victoria es el mis­ superado, que respiran sus obras. No es posible saber qué ad­ su ticismo dramático, raramente mirar más: si el dramatismo emocionante por la Pasión de Cristo en su Cali gauerunt, a ladul­ zura inefable de su O magnum Mysterium. al cantar la alegría del Nacimiento de Jesucristo. día I!), Domingo, a las diez de la noche, en la «Casa de l'Ardiaca» Delante de la CONCIERTO POR :EL GRUPO !AMATEUR El (Archivo Municipal , Catedral) «A�S MUSICAE» Amateur «Ars Musicae», al ofrecer a nuestros congresistas este concierto, pre­ breve ojeada de la música amorosa y de camera de la Hispania una De muestras de Lied acompañado del siglo xv y de la canción poli­ XVI-XVII. Grupo tende únicamente dar de los siglos fónica amorosa de los siglos XVI-XVII, conservamos numerosos ejemplos en nuestra península. De la música instrumental profana, en cambio, tenemos muy pocas obras. Uno de los músicos que hasta ahora habían pasado inadvertidos es Johannes Cornago, maestro con en la corte de el nombre de Coma go es uno pañado, con sus obras crita a IV de Cataluña-Aragón; conocido en tiempos del rey Alfonso Por esta razón será necesario desde ahora revalorizar su obra. escuela hispánica del Lied acorn­ puso los cimientos de la de los músicos que castellano del siglo texto generalmente tres voces, sitor, añadió pañan Nápoles Magnánimo. una la melodía Las obras de a tres voces. xv. Contemporáneo superior. Cornago penetran dentro del un tipismo español auténtico; alma. Unas otras parece 2 consigue una amplitud hizo Johannes Ockeghem. lírica veces ya canta un - 29- canciones maestro : Qué es mi vida pregwnuiis, insospechada con la adición de La composición 3.a de este Programa tres voces, y de Binchois, escribe de este programa, fué es­ Dufay mismo artista a más probablemente otro compo­ y, posteriormente, este Esta cuarta voz es el «contra» deIas tres voces que acom­ cuarta voz. lares que le dan italianos y neerlandeses. a de Así la Gentil dama del n." popu­ influído por escrita por el autor una cuarta voz, que En cuanto a la música instrumental, conviene fijarse bien en el n.? I Alta, ejemplar uni­ de la danza cortesana del siglo xv en España. Las voces inferiores se limitan a acom­ a la voz pañar superior, que conduce un canto rico y lleno de melismas. El n.? 8 «Harmonía a 5» es la única muestra de música instrumental que hemos conser­ vado de Flecha el Joven. Este es el mismo Flecha que cantaba en la capilla de Maximilia­ no II de Austria, al lado de Jacobus de Kerle y Philippus de Monte. Flecha, conocido hasta ahora como madrigalista, se presenta aquí como el hombre de gusto refinado, incluso en la cum música instrumental da camera. El Grupo Amateurs «Ars Musicae», al presentar hoya los congresistas este Programa, hace constar que hace tiempo que trabaja para poder ejecutar la lírica musical de los siglos XIV­ XVII con los instrumentos más se que Con este fin, hace parecen a los de aquellos días. tiempo dad tienen encargados instrumentos de los construídos hoy, aquellos otros antiguos. Primera 1. 2. 3· imitando con el sonido de posible Alta la mayor fideli­ parte FRANCISCO DE LA TORRE (danza). (cantor de los reyes Fernando V (1468-1516) e Isabel I (1451-1504). (Del Cancionero de Madrid, Ed. Barbieri, n.O 439.) Trío de flautas de pico. Gentil dama non se gana. JOHANNES CORNAGO d'Alfonso IV (músico de la el Magnánimo (t 1458) Y de sus sucesores al «Castell Nou» capilla de Nápoles). (Can­ cionero de la Colombina de Sevilla, ff. 7 V.-9, a tres voces; Cancionero de Madrid, ff. z7 v.-z8, a cuatro voces; el contralto es añadido posteriormente. Ed. Barbieri, n.O 28.) flauta de dos vioias Qué es a Soprano, pico, mi vida, preguntáis. JOHANNES CORNAGO. (Montecassino, tres voces; es igual a la versión del Cancionero de la al f. 5 v. - 6 del Chansonnier de Montecassino fué añadida por cera voz violas y fagot. fagot. 871, f. a cuatro voces. de . Diferencias 5· drell.) Clavicémbalo sólo. Recercada (sobre el madrigal (,O sobre el canto del Caballero. AN'tONIO DE CABEZÓN libro Obras de música para tecta, vihuela. arpa y 151 v., Colombina de Sevilla; Johannes Ockeghem.) Soprano, flauta 4· su está y ms. La ter­ dos pico, (1510-1566). (De Madrid, 1578. Ed. F. Pe­ felici occhi miei»). DIEGO OR'tIZ (Natural de To­ ledo, desde 1558 maestro en la capilla real de Nápoles). (De su Tratado de Roma, Max glosas Schneider. Berlín, 1913.) Violoncelo y cla­ 1553. Ed. ... vicémbalo. 6. Ya Calaínos cabalga (romance). ENRÍQUEZ DE sica de vihuela intitulado Silva de Sirenas. cionero, IIr.) Soprano 7· Como está sola mi vida y clavicémbalo. VALDERRÁBANO. (De su libro Valladolid, 1547. Ed. Pedre11, Mú­ Can­ (lamentación). JUAN PONCE. (Cancionero de Madrid. Ed. Bar­ z08.) Soprano, terceto de violas de gamba (= dos altos y violoncelo) bieri, n.« y clavicémbalo. 8. Harmonia der a 5. MA'tEO FLECHA Musikfreunde, y dos violoncelos). n.O (1530-1604). (Transcrito de Viena, Gese11schaft. 23573.) Quinteto de violas de gamba (=violín, dos altos . Segunda parte 9· ro. En esta larga ausencia (canción). Ed. Jesús 14· B. N. Mss. qm., ru, Tocata II de pasó mi vida (,Seguidillas en eco»). Anónimo (siglo XVII). de la Sablonara. Munich, Staatsbibliothek Mus. Ms. E. Areca. Madrid, 1916.) Soprano, flauta de pico viola y mano izquierda. JUAN CABANILLES (1644-1712). Ed. Clavicémbalo sólo. 12. (siglo XVII). (Turin, De tu vista celoso Cancionero II. Anónimo 361. Signatura moderna 1-14. Ed. Jesús Bal. Treinta Canciones de Lope de Vega. Madrid, 1935.) Soprano, flauta de pico y dos violas. H. (Del zoo. guitarra. Anglès, vol. II.) Gallarda y Minuet. Anónimo (siglo XVII). (Transcrito de la Biblioteca de Cata­ lunya, M. 859.) Des violas, violoncè1o y clavicémbalo. Molinillo que mueles amor (canción). JUAN DEL VADO, violinista de la capilla real de Madrid desde el 1655. (Madrid, B. N. Papeles sueltos. Ed. Jesús Bal, obra ci­ tada.) Soprano, clavicémbalo y violoncelo. Sinfonia a cuarteto. Anónimo (siglo XVII). (Transcrito de la Biblioteca lunya, M. 693-20.) Dos violines, violoncelo y clavicémbalo. - 30- de Cata­ . ( 24 de Viernes, día abril, CONCIERTO EN LA Los I. 'las once de la mañana BASíLICA DE MONTSERRAT monjes y Escolanía de Montserrat, dirigidos por Dom David Pujol, ejecutarán las siguientes composiciones: Tiento en re mener. AN'J�ONIO DE CABEZÓN (1510-1566), organista de Carlos V y II. Felipe 2. a Kyrie Cunctipotens (Kyrie tropado a dos voces que alternan con la melodia gre­ goriana). (Del Calixtinus de Compostela, siglo XII, f. 190.) H. ANGLÈS, El Còdex Musical de Las Huelgas, III, n.v I.) . Es del siglo superior 3. SU estilo XII. canta - Clangat caetus un El texto, del canto 4· Iste laetus 3 v. H. (Sanctus ANGLÈS, con tropo a dos voces). (Del Ms. I del «Orfeó Huelgas, I, p. 127.) ejemplo como gregoriano. Monasterio de Montserrat, Ms. (Ed. G. Es el voz El Còdex Musical de Las Virgo splendens (Antiphona dulcis a mitad - del discanto practicado en la Cataluña del siglo XIII. la melodía, són únicamente conocidos por manuscritos hispánicos; los caTanto la melodía preexistente como el discanto se apartan ya los más antiguos. bello Es son es como Català», f. talanes practicado en Santiago de Compostela en la primera semejante al de Saint Martial de Limoges. La voz discanto si ella fuera una melodía gregoriana. muestra del discanto una M. Sunyol, I 21 V.-22 Analecta Montserratensia, I, 1917. O. jür Musikwissenschajt, IV, 1921-1922.) un ejemplo de la caça medieval (=Caccia de los tribus). (Del (siglos XIV-XV.) duo bus vel armonia. Caça de (Llibre Vermell), ff. italianos) en Ursprung, Zeitschrijt el estilo de cànon a tres voces. 5· (a tres voces). Anónimo. (Transcrite de la Biblioteca de Catalunya, M. 1468.) Monjes y niños cantan la voz superior, acompañados por ínstrumentos de Sanctus viento. I' I La relación íntima que los reyes de Cataluña-Aragón tuvieron con el papado de Avignon, hizo que la música de aquella escuela fuese bien pronto conocida y practicada en Cataluña. Muchas veces los mismos artistas que primeramente habían cantado en. Avignon, cantaron después en la corte de. Barcelona; al viajar para servir en la corte de Cataluña, traían consigo repertorios preciosos de la música practicada en aquella capilla papal. En el siglo XIV esta composición .se ejecutaba en la capilla real de Barcelona, en el monasterio de Poblet y en la catedral de Gerona, como lo demuestran los fragmentos de los códices musicales conservados. 6. Tiento. AN'l'ONIO DE CABEZÓN 7· Regina (1510-1566). caeli (a cuatro voces mixtas). JOHANNES ESCOBAR. tedral de Tarazona. Archivo musical, n.O 2.) (Transcrito de la Ca- . Escobar, a principios del siglo XVI, maestro de la catedral de Sevilla: es uno de los com­ positores más representativos de la escuela hispánica de fines del siglo xv y principios del XVI. Conservamos de él un buen repertorio de obras religiosas y profanas. 8. Inter vestibulum et altare (a cuatro voces mixtas). RODRIGO DE CEBALI,OS. drell, Hispanice scholae Musica sacra.) (Ed. F. Pe- . De los dos hermanos Ceballos, Rodrigo fué maestro de Málaga, desde 1560; Francisco, Burgos, desde 1535. La música de esta obra está llena de austeridad y de un misticismo tan profundo como la de los pintores y literatos místicos de la Castilla del siglo xVI. maestro de 9. . Veni, amica mea (motete a seis voces mixtas). TOMÁS LUIS I6II). Que entre su el estilo 10. DE VIC'rORIA (1548/50- . No obstante, esta obra es una excepción no escribió madrigales. el hecho de salirse ya del misticismo penetrante e inclinarse ya por sepamos, Victoria producción, por madrigalesco. Tiento. JUAN CABANILLES (1644-1712). (Ed. H. Anglès, vol. 1.) - 31 . valenciano Cabanílles es el organista' más genial de los organistas españoles de SUS tientos de falses (=disonancias) son modelos del género y respiran todavía misticismo típico' del órgano de Cabezón y de Venegas de Henestrosa. 'Si hubiese cono­ El siglo el � XVII. cido la técnica de la evolución temática de los bre sería' hoy considerado como Salue Regina (a cuatro ?UJO� (1570-1626). II. el de uno voces. 2I de (Ópera renzo Da en del Alemania, siglo XVII. su nom­ gregoriano). JOAN . abril, las diez de la noche, IL UNA COSA RARA OSSIA cómica en el canto con frecuencia XVII, con F. Junior - de Bach grandes maestros mixtas alternadas Pujol, aunque vivió a principios del siglo punto severo de' la polifonía del siglo XVI. Martes, día predecesores de los más en seguía el estilo del contra­ el Teatro Tluoli C. BELLEZZA ED ONESTÁ' dos actos, de Vicente Martín y Soler Ponte.) (754-1806). Libreto de Lo­ Personajes Lsabella, Regina di Spagna Mercedes Lilla, campesina: Elisa. Gatti. Ghita, otra campesina': Teresa Il Principe : José Draper. Pujol. Fius. Lubina, campesino, enamorado Tita; otro campesino, hermano de Lilla Vicente Torné. de Lilla y prometido de Ghita il Lisardo, Podesià, hermano de Ghita : Guerau de Chopitea. Corrado, real: 'Pedro 'Gatti. Director': Maestro JosÉ SABATER. Teodoro Torné .. mayordomo ORQUESTA CLÀSICA Las . Director de los Por DE BARCELONA. decoraciones y vestuario han sido primera vez, coros: Maestro proyectados por BARTOLOMÉ LLONGUERAS . VrcENTE VALL. desde hace ciento cincuenta años, Barcelona podrá saborear nuevamente de Martín y Soler, gracias al generoso esfuerzo del Junior F. C. la titánica lucha que sostuvieron los maestros españoles durante el siglo XVIIr para oponerse a la entrada de la ópera italiana en España. arte italiano que Aquel rejuvene­ ció la música y llevó tanta bendición artística a las delicias de esta Todos pezó conocen con ópera, grandes dificultades, intentó penetrar Alemania, Inglaterra, Austria poco beneficiosas nuestro en para la misma música y Francia, hispánica, tro­ cuando país. Aquellos artistas españoles, que quisieron evitar estas luchas y realizar una labor positiva, se dirigieron a Italia a a otras naciones, en donde, tras estudios se­ rios, se granjearon alta reputación, Fntre estos artistas, dos de lo? más grandes son Domingo Terradellas (I7I3-I75r), de Barcelona, y Vicente Martín y Soler (I754-r806), de Valencia. Martín y Soler, conocido en Italia bajo el nombre de Martina do Spagnuolo», nació en Valencia el 5 de marzo de 1754 y murió en San Petersburgo el 3 de marzo de 1806. Fué pri­ mero organista en Alicante, desde donde pasó a Madrid, y de allí se trasladó a Italia, creán­ en dose este .país un alto renombre Cuando tenía ya escritas doce muy pronto. óperas, pasó a Viena, lo cual acaeció en 1785, y en ésta capital, compuso cuatro óperas más. En 1788 fué llamado a San en Petersburgo, donde moría olvidado por haberse impuesto desde I80r costa de la italiana en 'eI año 1806. De sus bellas y numerosas ópe­ ras (sólo entre. los años al r776 1798. compuso veintiuna), una de las más famosas es Una cosa 'vara, ossia Bellesza eâ Onestà, ópera cómica que desde el año 1786 al 1794 se representó cincuenta y nueve veces. Mozart le dedicó un recuerdo perdurable, al tornar una de sus me: lodías para su ópera' Don- Giovanni. ópera la francesa a - - . - Es preciso revalorizar la obra de Martín y Soler. Por eso, el Departamento Biblioteca de Cataluña viene. recogiendo amorosamente sus obras desde algún' tie:u:po a esta parte, 'y confía que no tardará en editar de las óperas de este artista, poder algunas que tuvieron mayor estimación en el XVIII. Entre éstas será la Ia siglo seguirán Il burbero de buon. cuore y L'arbore di Diana. el autor en dividió dos Aunque actos su ópera Una cosa rara, C., la divide, para mayor comodidad, en tres actos. primera la cual F. - 32- Musical de al Una cosa presentarla hoy el rara, a Junior València: Museu Diocesà Detall del retaule "La Verge Un de la àngel Llet", de Llorenç de Saragossa amb la viola de braccio (?), segle XIV NOTES DES CONCERTS AUX PROGRAMMES Samedi, 18 a-vril, à dix heures du soir CONCERT PAR L'ORFEO CATALA (Musique hispanique des XIII-XVlIl>me8 siècles et école chorale Première partie Santa Maria Astre del dia (Sainte Marie Astre du jour) (Cantiga de «loon) AJ,PHONSE LE SAVANT (1282-1284). (L'Escorial, j. b. 2, f. 144 v. ; Toledo, f. 156). Traduction catalane du chanoine Dr. J. Llovera. 1. Sainte Marie d' Alphonse le Savant que nous connaissons avec La construction des cantigas se ressemblent à celle du virelai cantigas de quelques 420. Les sont Généralement elles ont la même mélodie; coda le refrain initial. avec un refrain, suivi d'une strophe qui repète avec deux vers qui ont Par leur construction certaine ressemblance 2. moderne) avec une les deux générale en forme de les Laudi italiennes du commencement En soumillal1t (Ballade à trois voix 'dédíée fi. dans l'année 1393) JEAN TRÉBOR, 1T-ranscrite En qu'était 21 v.). musique ms. de et finit ont une de Joan I en Sardegne Chantilly, Musée Condé, .;. nous proposons de donner seulement une idée de ce courtisane de la maison des comtes-rois de la Catalogne-Aragon au dernier donnant cette la du vers avec refrain, virelai, les cantigas du XIVème siècle. I'èxpédition 1047, f. premiers même mélodie à celle du musique français. composition, nous La richesse musicale .que nous trouvons aux royaumes des rois Pere III (1335-1387), Joan I (1387-1'395) et Martí l'Humà (1395-1410) peut être comparée à celle de n'importe quelle autre cour d'Europe. Différents modèles de compositions profanes de la Là-bas on y trouve maison de Joan I sont conservés dans le précité manuscrit de Chantilly. des compositions de Jacomi (= Jacob Senleches), Gracian Reyneau, P. des Molins et Trébor, Ce sont précisément des musiciens (ministrers) qui servirent à la cour de Barcelone au dernier quart du XIVème siècle et au commencement du xvème. Quant au nom de Trébor, on a sup­ posé que c'était Robert écrit à l'enveEs. Ce n'est, pas ainsi: Trébor est le propre Johan Trébol ou Trébor, qui dans l'année 1409 servait encore dans la cour du roi Martí I comme «chantre de quart du XIVème siècle. sa chapelle». 3, 4, 6, Ils sont transcrits du 7, 8, 9 et 10. sign. 2-1-5, édité par F. A. Barbieri. Cancionero de Madrid. Palacio Nacional faisan, entrer dans ces numéros, ce sont de beaux modèles de de Castille du dernier quart du XIVème siècle et commence­ ment du XVlème. Dans les temps des rois Ferdinand V (1468-1516) et d'Isabelle I (1451-1504), la poliphonie religieuse et le Lied accompagné furent bien accueillis aux palais de Castille. La la Les compositions 'lue musique amoureuse de nous la cour musicale castillane de ces jours-là se distingue par sa sirnplicité de formes, par l'am­ biance populaire qui filtre et par le lyrisme musical qui concorde avec celui du texte qu'il chante. Nous trouvons les Cette lyrique courtisane de Castille eut cependant des précédents. précédents du Lied accompagné des palais castillans quarante ans avant dans la cour du roi lyrique Alphonse IV le Magnanime (1416-1458). Alphonse, qui de si bonne heure favorisa les courants littéraires de la Renaissance, fut aussi le grand protecteur de la musique, même dans sa maison de Catalogne-Aragon aussi Dans le Castell Nou de Naples il sut alterner la musique reli­ que dans son palais de Naples. gieuse et profane de Dufay et de son école, avec ceux de ses musiciens-là nommés Johannes, I.e roi Cornago, Oriola et d'autres. C'est Cornago qui - alternait 35- ses chansons avec texte castillan et . d'autres avec paroles italiennes en forme de Lied accompagné. Les exemples de Corn ago qu'on chantera dans le concert intime que le Groupe d'Amateurs «Ars Musicae» dédiera aux con­ gréssistes dimanche 19 avril en sont une demonstration très interessante. Joannes Escobar, maître de chapelle de la cathédrale de Séville au commencement du XVlème siècle (t vers 1513), Francisco de la Torre, chantre des Rois Catholiques et Juan del Encina, ce sont les compositeurs les plus réprésentatifs du repertoire si aimable des palais castillans. Les œuvres anonymes se souvent un avec présentent typisme tout archaïque et encore plus primitif que les œuvres qui sont signées avec. un nom connu. O quam puLchra Bologna. 5. es, ANTONI MARLET, transcrite du Ms. 159 du Liceo Musicale di Antoni Marlet, inconnu jusqu'aujourd'hui, était maître de chapelle de la Cathédrale de dans l'année 1506. Les œuvres conservées à Bologne et à la cathédrale de Tara çone sont écrites en contre-point naturel sans recherches soignées, typique de notre pays. Tarragonne Si'm leví bon mati JI. Ms. 871.) C'est un exemple temps d'Alphonse IV, (pastouraille à propos de la le Magnanime. d 'auteur anonyme). musique populaire Deuxième (Transcrite chantée au de Montecassino Castell Nou de au partie Amb molt gran dret (Cantiga de Santa ·Maria du roi ALPHONSE LE crite du ms. j. b. 2 de l'Escorial n.s LlI, et du ll.O LXVI duSAVANT). ms. I. Naples (Trans­ de Toledo, Analecta Montserratensia, v. (1922), pago 386, et H. AN­ GLÈS, El Còdex Musica; de Las Hueigos, I (Barcelone, 1931), pago 57.) Tra­ duction catalane du Dr. J. Lloverá, chanoine. Voyez G. une 'Sunyol, Des six cantigas qu'Alphonse X de Castille dédie à des sujets de Montserrat, celle-ci est des plus typiques et populaires. Elle est aussi construite sous la forme de virelai. O 2. M. CI'U.X ave spes unica . du Palau de l'église PIERRE _-\.LBERT VILA. lBarcelone.) (Transcrite d'nn ms. sans sign. de Pierre Albert Vila, organiste de la cathédrale de Barcelone (1538-1582). est le plus illustre compositeurs de l'école catalane du xvrèIDe siècle. Organiste fameux, il fut le maitre de tous les organistes reputés de notre pays. Il se dédia également à la poliphonie religieuse et à la composition des madriganx. des A. Soy contenia y vos servida (Villancico) JUAN DEI. E 'CINA. (Cancionero de Madrid, 40). Encina, le poète-musicien fondateur; du théâtre lyrique espagnol, en écrivant de la musique pour ses poésies il s'attache davantage à la bonne diction du texte qu'à la gloire personnelle du contre-point fleuri. édit. Barbieri 4· Lir entre carts (1591). 1921, n.v n.v (troisième partie Le genre madrigal fut (Barcelone, 1561), Mathieu lieu de madrigaux, dans la tradition bientôt Flecha ne furent par contre, les maîtres qui au du F. Pec1rell et H. (Voyez XIIL) madrigal Fantasiant mltors). JEAN BRUDIEU Anglès, Els MadrigaLs de Bruâieu, Barcelone, pratiqué par les compositeurs catalans Pierre Albert Vila (Venise, 1564) et Brudieu (Barcelone, 1585). En Castille, point à l'étranger, pour composer de la musique amoureuse, ils écrivirent des autochthone espagnole. villancicos, des canciones, Jean Brudieu, naturel du diocèse de Limoges, maître de dant les années 1539-159 t se connaturalisa avec le folklore aimable de nos maîtres. , des sonetos et des villanescas chapelle catalan deIa Seu et avec le d'Urgell pen­ contre-point .. Camino de Santiago. ALFONSO DE yrONDÉJAR. (Transcrit Catalunya M. 454, f. 181 v.) Mondéjar, prêtre et chanteur de la chapelle royale de Castille en modèle des 5· chansons pertoire de son populaires traditionnelles temps. de l'Espagne, travaillé de la présente un autre style typique du ré­ 1502, au Biblioteca de 6. Ai dotar! JEAN CEREROLS. quin (Voyez Jeau Cererols de Montserrat. Dom David Pujol, Mestres de l'Escolania Montserrat, I932, n.v XVI.) Monestir de III. Le Villancico réligieux construit par le refrain polyphonique et le couplet à une voix ou à et cinq voix, fut de si grande mode dans les églises espagnoles au XVlème siècle, que même le roi Philippe II dut publier un décret prohibant l'abus des Villancicos, qu'on chantait aux matines des principales fêtes au lieu des responsoires. Malgré tout, le Villancico, demeura trois, quatre Le Villancico de ce siècle-là eut la construction le xvnème siècle et tout le xIInème. semblable à celle de la Cantata des allemands. Au commencement de ce xvmème siècle l'opéra espagnole se basait encore sur le Villancico. pendant 7. La. En Negrina (ensalada). teca de Catalunya.) Catalogne nous son (I48I-I55I). Transcrite eûmes deux musiciens renommés: Mateu Flecha les deux fils de Prades finissant MATHIEU FLECHA (Tarragonne). Cette de la maîtrise de la magistraire composition-ci cour espagnole, est due entra (Flexa), de Biblio­ la oncle et neveu, vieux Flecha, qui en monastère du Cister de au au Son neveu, chantre de la chapelle de Maximilien II d'Autriche, recueillit quelques­ En unes des Ensaladas (vers libres où le mètre est different), et les fit éditer à Prague en 1581. les éditant, il ecrivit que personne avant et après lui en avait composé de pareilles. Les En­ Poblet. saladas de Flecha sont des compositions en partie semblables aux Maschereue des italiens à quatre voix avec texte latin, italien, catalan, castillan et portugais. 8 et 9. Caligauerumt I61I). et O m.a.gnu1n L'œuvre de Victoria est le élevé à Rome à côte de sical de la tradition de pays. sut THOMAS LOUIS DE VICTORIA (1548/50- monument de la plus grand Palestrina, son Mysterium. poliphonie hispanique. Victoria, simplicité et le naturel du style mu­ musicale de Victoria consiste dans l'esthétique encore conserver Le secret de la mysticisme dramatique rarement surpassé que filtrent ses œuvres. On ne sait que plus admirer: si le dramatisme émotionnant pour la passion du Christ dans son Caiigauerunt, ou bien la douceur spongieuse de son O magnum M'ysterium, en chantant la joie de Noël. le Dimanche, 19, à dix heures du soir, à La maison de t'Ardiaca COrTERT PAR LE GROUPE AMATEUR d.RS :.vWSIC.-\E. Le groupe amateur .Ars Musiere', en offrant it nos congrcsistes ce concert, se propose seu­ lement de donner un conspectus abrégé de la musique amoureuse et de camer'! de l'Espagne Nous possédons bon nombre dans notre pays des modèles du Lied des xv_xvnèmes siècles. du xyème siècle et de la chanson poliphonique amoureuse des xVI·xvnème siècles; mais restent peu d'exemples de la musique instrumental proiane. Un des musiciens, inaperçu jusqu'aujourd'hui est Johannes Cornago, maître à la cour de Naples, au temps du roi Alphonse IV, le Magnanime. Cornago est un des musiciens qui mit les accompagné hispanique du Lied accompagné avec texte castillan du xvème siècle. Con­ Dufay et de Binchois, il écrit genéralement ses œuvres à trois voix. Ainsi li écrivit à trois voix la Gentil dama du n.O 2 de ce programme; plus tard; on y ajoutà une quatrième voix on ne sait pas si ce fut lui même, ou, plus probablement, un autre compositeur. Les chansons de Cornago aiguillonnent jusque dans l'âme. Quelquefois il chante des chansons populaires, qui lui donnent un typisme espagnol authentique; d'autres il semble déjà La troisième composition de ce pro­ un maître greffé moitié d'italien moitié de neerlandais. gramme, Qué es mi vida, preguntáis, écrite par l'auteur à trois voix, prend une ampleur lyrique inattendue avec une quatrième voix qui y ajouta Johannes Ockeghem. De la musique instrumentale il faut bien remarquer le n.O I, Alta, exemplaire unicttm Les voix inférieures se limitent à accom­ de la danse courtisane du xvème siècle en Espagne. La n.O 8, Harmonia S, pagner la voix supérieure qui porte un chant riche, fleuri et mielleux. du catalan Mathieu Flecha, est l'unique modèle de musique instrumentale que nous conservons tout entier de Flecha le [eune. Ce Flecha est celui-là qui chantait à la chapelle de Maximilien II d'Autriche, à côté de Jacobus de Kerle et Johannes de Monte. Flecha, connu jusqu'aujourd'hui comme madrigaliste, se présente ici comme l'homme de goût exquis même pour la musique bases de l'école temporain de instrumerrtale de camera. Le groupe d'amateurs «Ars Musiere», en présentant aujourd'hui aux congressistes ce pro­ gramme, se proposent manifester que depuis bien de jours ils travaillent pour exécuter la lyrique musicale des siècles XIV-XVlle avec des instruments qui .se rapprochent le plus à ceux de ces temps-là. - 37- Première r. AUe (danse). FRANÇOIS Gentil dama TORRE, chantre des rois Ferdinand V (1400-1516) et (Du Cancionero de Madrid, Edit. Barbieri n.s 439.) DE LA Isabelle I (1400-1504). Tercet de flûtes à bec. 2. partie se gena. JOHAl\'N.I\S CORNAGO (musicien de la chapelle d'A1Magnanime (+ 1458) et de ses successeurs au Castell Nou de (Cancionero de la Colom,bina de Seville, ff. 7 v. 9, à trois voix; Can­ cionero de Madrid, ff. 27 v. 28, à quatre voix; 'le contrealto fut ajouté posté­ rieurement. Edit. Barbieri, n.O 28.) Soprano, flûte à bec, deux violes et fagot. phonse Naples. non IV le - - 3. Qué mi es -vida, preguntáis. JOHANID;S CARAGO (Montecassino, 871, ms. f. 151 y., à trois voix; il est égal à la version du Cancionero de ta Colombina de Sevílle ; aux ff. 5 v. 6 du Chansonnier de Montecassino il est à quatre voix. La troi­ sième voix' fut ajoutée par Johannes Ockeghem.) Soprano, flûte à bec, deux violes et fagot. - 4· Diferencias sobre el canto dei Caballero. De ANTOINE DE CABEZÓN (1510-1566). livre Obras de música para tecta, arpa y -vrihuela, Madrid, 1578. Edit. son F. Pedrell.) Clavecin seulement. 5· Recercada 6. Ya 7· C01iw está sola 1n.i le madrigal .0 felice occhi miei». DIEGO ORTIZ (né à Toîedo et depuis 1558 maître de la chapelle royale de Naples). (De son Tratado de glo­ Rome 1553. Edit. Max Schneider, Berlin, 193r.) sas , Violoncelle et Clavecin. sur ... Calainos (romance). ENRÍQUEZ DE íVALDERRABANO. (TIe son livre de Música de -vihuel-a intitiâaâo Situa de Sirenas, Valladolid, 1547. Edit. Pedrell Cancionero, IIl.) Soprano et Clavecin. caoaiga -vida Edit. iBarbieri, et 8. violoncelle) n.v (Lamentación). JEAN PONCE. (Cancionero de Madrid. 20.) Soprano, tercet de violes de jambe ( deux altos = et clavecin. Harmonia a. 5. MATHIEU FLECHA der Musikfreunde n.s 23573.) altos et deux violoncelles.) (1530-1604). (Transcrit de Vienne, Gesellschaft Quintette de violes de jambes ( violon, deux = Deuxième g. En esta ausencia la.rga. ro. De tu -vista coloso Il. Tocata vol. 14· (Edit. Jésus Bal.) pasó mi viâa (.Seguidillas en eco») Anonyme (XVIIème siècle). (Du chansonnier de la .Sablonara [(Munich Staatsbiblicthe), Mus. Ms. E. 200]. Edit. Jésus Arcea, Madrid, 1916.) Soprano, flûte à bec, viole et guitare. 11 mà esquerra. Clavecin seul. de rr.) JEAl'! CABANIl'LES (r644-17r2). Giülarda i Minuet. Catalunya, r3· Anonyme (XVIIème siècle). flûte à bec et deux violes. Soprano, 12. (chanson). partie M. Anonyme (xvuèllle sièc'le). (Transcrit de 859.) Deux violes, violoncelle et clavecin. MOlinillo que mueles amares (chanson). clavecin et violoncelle.' Sinfonía. a. (Edit. JUAN VADO DEI, la M. (xvème siècle). 24 avril, à onze de Soprano, . Anonyme (xvuème siècle). (Transcrit de la 693-20.) Deux violons, violoncelle et clavecin. Ven.dredi, Anglès Biblioteca cuarteto. Catalunya, H. ' heures du Biblioteca de matin. CONCERT DANS LA BASiLIQUE DE :MONTSERRAT Les Moines et Enfants de chœur de Montserrat exécuteront 'les compositions': 1. Tiento en «re menor». .A ""TOINE DE CABEZÓN. ' dirigés par Dom' David Pujol, 2. Kyrie Cunctipoteus (Kyrie trou¡pé à deux voix qui a'lternent avec la mélodie grégorienne). (Du Calixtinus de Compostelle XIIIlImo siècle, f. 190; H. Anglès, El Còdex Musicoi de Las Huelgas, III, n .? r.) C'est du un tus chante 3· Son style comme une Clangat bel la .mélodie sont 4. O exemple connus La mélodie anciens. grégorienne. cœius Iste iœius Català, pago 127.) un se mélodie l'Orfeó C'est pratiqué a Saint Jacques de Compostelle à la première moitié La voix du discan­ ressemble à celui de Saint Martial de Limoges. modèle du discantas Xllème siècle. f. ... 3 v.; à deux voix). (Du Ms. 4 de Musica·l de Las Huelgas, I, (Sanctus avec .le tropus Ill. Anglès, El Còdex Catalogne du siècle xrnème. Le texte avec hispaniques; les catalans sont les plus discantus, s'éloignent déjà du chant grégorien. du discantus usité à la seulement par préexistente des manuscrits le comme Virgo spienâens (Antiphona dulcis armonia. Chasse de duobus vel tribus). Du 22 (XIV-XVllme8 siècles). Monastère de Montserrat, Ms. I (Livre Rouge), fi. 21 V. Edition 'G. M. Sunyol, Analecta Montserraiensia I (1917) ; O. Ursprung Zeits­ chrift llir Musikwissenschaft IV (1921-22). - C'est un bel trois voix. 5· Sanctus M. exemple de chasse médiévale (= caccia des italiens) au style de canon à . (à trois voix). Anonyme. (Transcrit de 1a Biblioteca de Catalunya, 1468.) Moines et enfants chantent la voix supérieure accompagnés par des instruments à vent. La relation intime qu'eurent les rois de Catalogne-Aragon avec la Papauté d'Avignon, Souvent, fit que la musique de cette école-là fut bientôt connue et pratiquée en Catalogne. les mêmes chanteurs qui en premier lieu avaient chanté à Avignon, après à la cour de Barce-. lonne. En venant à Barcelone, ils apportaient des recueils précieux de la musique pratiquée à la chapelle papale. Cette composition en est un beau modèle; elle fut exécutée à Barcelo­ ne, au monastère de Poblet et à la cathédrale de Gérone. 6. Tiento. 7. Regina ANTOINE DE CABEZÓN. cœli Transcrite de la Ca­ (à quatre voix à demi). JOHANNES ESCORAR. Taraçone, archive musique, n.v 2.) thédrale de Escobar, I I des maître de chapelle un et du commencement du religieuses 8. de la cathédrale de Seville, compositeurs les plus réprésentatifs de est et XYlème. Nous l'école conservons au commencement du XVlème siècle de la fin du xvème siècle hispanique de cet auteur un beau recueil d'œuvres profanes. Inter vestibulum et altare (à quatre voix tion F. Pedrell, Hispanise. Schola mixtes). RODRIGO DE CEBALLOS. (Edi­ M�sique Sacrée.) Des deux frères Ceballos, Rodrigue fut maître de Malaga dès 1560, François maitre à Bur­ gos dès 1535. La musique de cet ouvrage est toute pleine d'austérité et d'un mysticisme si sevère comme celui des peintres et litterateurs de la Castille du XVlème siècle. . 9. Veni amica mea (motet à six voix mixtes). THOMAS LOUIS DE VICTORIA (IS48/SOr 16n). Nous ne savons Malgré tout, cette œuvre est une pas si Victoria écrivit des Madrigals. donné .qu'elle sort de son mysticisme poignant et exception parmi la production de Victoria, qu'il s'incline vers le style madrigalesque. 10. Tiento (essai). JEAN CABANILLES (1644-1712). génial (Edit. H. Anglès, r.) des organistes espagnols du xvnème siècle. Le valencien CabaniIIes est le plus Ses Tientos (essais) de taises (= dissonances) sont des modèles du genre dans lequel se filtre encore le mysticisme typique de l'orgue de Cabezon ou de Venegas de Henestrosa. S'il avait connu l'évolution thématique des prédécesseurs de Bach en Allemagne, son nom devrait être consi­ déré aujourd'hui comme celui d'un des grands maîtres di xvnème siècle. - 39 Salve regina (à quatre voix mixtes alternées II. le avec PUJOL (1579-1626) Pujol, malgré qu'il vécût au commencement du xvuème siècle, 'style du 'contre-point sévère de la poliphonie du XVlème siècle. . chant grégorien] -, JIiAN . Mœrdi, curil, ar à dix heures du J - II n i UNA COSA RARA OSSIA Opéra coruique.eu deux actes, Lorenzo ele Da Ponte, F. o r soir, an suivait encore souvent le Teatre Tí'VoLÏ. C. BELLEZZA ED ONESTA Vicenç. Martíu Soler (1754-1806). Paroles de Persunages Isabella, Regina .di. SPagna Mercè Pujol. Lilla, paysanne : Elisa Gatti. Ghita, une autre paysanne : Teresa Fius: It Principe : Josep Draper. Lubina, paysan, épris de Lilla : Vicenç Tomé. Tita, un autre paysan, frère de Lilla et fiancé de Ghita : Teodor Tomé, Lisardo, il Podesià, frère de Ghita : Guerau de Chopitea.· Corrado, majordome du roi : Pere Gatti. Directeur : Maître J O'SEP SABATER. ORQUESTRA CLÀSSICA Décorations et" DE BARCELO'NA. de BARTO'MEU Lr.O'NGUERAS. habillements Directeur des Chœurs : Maître VICENÇ VALL. Pour la première fois, Martín et Soler, au depuis ISO ans, Barcelona Fourra JOUlr les délices de cet de !pâce généreux éffort du Junior F. C. Tout le monde connait laopéra lutte ti­ tanique des maîtres espagnols du xvrnème siècle, à pour s'opposer l'entrée de l'opéra italien en Espagne. Cet art italien qui avait donné une nouvelle force à la de bienfaits musique et rapporté tant artistiques a l'Allemagne, l'Angleterre, l'Autriche et la France, lutta avec de grands difficultés, quand il voulut s'introduire chez nous. Les artistes' espagnols désireux d'éviter ces luttes et de faire une œuvre positive, partirent l'Italie ou pour d'autres nations, où, après d'études sérieux, ils acquerirent une haute pour _ qui se trouvaient dans ce. cas étaient Domènec Martín i Soler de València. _(1754-1806), Martín i Soler, connu en Italie Vicenç le 5 sous mars 1754, et mourût le nom Saint-Pétersbourg a le estimation. Deux des meilleurs artistes Terradellas (17.13-1751), de et Barcelona, Martino «lo mars 1806. Spagnuolo», naquit à València Il 3 avait été d'abord Alacant, passant après, successivement, à organiste Madrid et en Dans ce pays il obtint une bientôt grande rénorn mée. Quand Martín i Soler avait écrit Italie. douze opéras, il déjà Il fit ce partit pour Vienne. voyage dans l'année 1785, et pendant les quatre ans que dura son séjour dans cette ville, il composa encore quatre opéras. En 1788 il avait été rappélé à il mourût oublié Saint-Pétersbourg, ou parce que depuis 1801 l'opéra français s'avait imposé aux de 1'0'­ péra italien à - � en 1806. dépenses Tl-avait été très feconde (seulement entre les années 1776 et 1:798, plus belles productions et des plus fameuses rara, ossia Bellezsa ed Onestà, opéra comique que depuis 1786 à I794 avait été jouée cinquante-neuf fois. Mozart dédia a ce musicien.espagnol un souvenir mémorable, parce qu'il prit une de ces 'mélodies son il avait composé est Una casa la vingt et une opérasi.ret une de ses pour opéra "Don Gióvanni. Il faut ressusciter l'œuvre de Martín i Soler. Avec Biblioteca -de Catalunya recueille � . ce but, le Département musical de avec ferveur ses compositions depuis quelque temps, que sous peu il- pourra éditer les opéras de cel altiste qui avaient obtenu la plus grande estimation au xVInème siècle. Il commencera avec Una casa 'rara, et burbero de buon cuore et L'arbore après suivront Il di Diana. L'auteur avait divisé en deux actes son opéra Una casa mais et il espère dor:née par It! Jùniâr F. C., on fera la division - ra,'a; en dans cette représentation grande commodité. trois actes pour plus 40- �---� �. • I,�_�� Cardona Tres músics que . Església parroquial, sonen la viola, el llaüt s�gle la 1 xv flauta dolça TEXTOS DE LES PECES CANTADES CONCERT DE L'ORFEÓ CATALÀ Primera CANTIGA 1. DE. (,LOOR,) Las mis penas, madre, mostra-nos vía Salid, mi señora, Deus et de de sol gula. nos ANFÓS REI naranjale, heu fet al Mi alma cierto le ama, mas no le muestra favor no digan hasta ahí rindi6 que una amor dama. y tanta fama la mereci6: Tanta gloria se nunca qui le s6! ¡mal enemiga guia. marrava 5. ço que va perdre quan pecava, i que entengués que en culpa estava gran; i per V6s perd6 trobava de gosadia, que el conduïa fer follia, molt més que no deuria. a Trad. del ESPINOSA Enemiga le soy, madre, aquel caballero yo: ¡mal enemiga le s6! por que veure si. á «loan) Santa Maria, estel del dia, mostreu la via i a Déu sigueu-nos DE JUAN 4. EL SAVI de (Cantiga son. de amores, pecados culpados perdonados que lles fazía fazer folía máis que non devería. r, amores que sois tan hermosa que amarvos ha el aire fázel-os errados veer que perder faran per entender de que muj son; máis per tí son da ousadía Car ESCOBAR J. 3· Santa María, estrela do día pera Ca part Canonge LLavERA ANTONI MARLET O quam pulchra es, et quam decora; claríssima in delíciis; ·statura tua altíssima est palmoe, et ubera tua botris. Caput tuum ut Carmelus; coblum tuum sic ut turris eburnea. Veni, dilecte mi, egredia­ mur in agrumo Videamus si flares partu­ riunt, si floruerunt mala punica. Ibi daba tibi ubera mea. Al-leluia. BALLADE 2. 6. (Trebor) JUAN DEL ENCINA moult obscure et doubteuse pour entandre: ¡Ay triste, que vengo vencido d'amor, Ains m'estoit magüera pastorl En soumillant En conqueste ma q'un sour vint fort une vesion vespertilion joit at,lir candre Alixandre?] [ sa vray description mon Mas = . Mais ser'il monstre en que c'est li roy qui tien en compaygne armez, amours, dames, chevalerie? no que tan - 43-- sano me fuera ir al mercado no que viniera aquerenciado; que vengo cuitado, vencido d'amor, qu'estando magüera pastor. en Di jueves viera una en en mayor estrecho entonces está más fuerte; combatilla está tu muerte, porque sin ningún debate más fuerte la hace el combate. villa doñata; quise requerilla y aballó la pata; aquella mata me ANÒNIM 10. vencido d'amor, Ora baila tú. magüera pastor. tú. fija. Sin dar yo tras ella cuido ser vivo Mas baila tú. - Ya casaba el - Mas baila tú. - - Mas colmenero, casaba su Ora baila tú. - I V no pues que por querella de mi soy esquivo; estoy y MILLAN 10. muy cautivo ¡Oh dulce y triste memorial' ¡Oh pena con alegría d'aquella pasada gloria vencido d'amor, magüera pastor. de que yo gozar solíal FRANCISCO DE 7. LA TORRE (Pastorel-la} remedio del Hacedor que hizo el hombre primero. Si'm leví temps O . perfeta Majestad quien todo mundo crió, e altísima Trinidad que a todos redimió. Excelente Redentor, hijo de Dios verdadero, remedio del Hacedor que hizo el hombre primero, Lo jorn e • con lo que CANTIGA DE SANTA miragre, vos se quer Deus ora muí MARIA Aquel logar ca m'ampar, I_ contar Groñosa mostrar: na a cruz una finestra, pé d'un mont'está cabras, montesas á, maravilla aueo iá; foron todas ben iuso decer, molt por nós morte alt destra, parlà ond'estranya En Mossarraz, de que vos iá contei, .á un'igreia, per quant'apres ei, feita no nome da Madre do alto Rei quis a que muitas Amb que sus ma part quiso grand'a oyde-mi-o, voçades prazcr. que sol, qui s'espandia aquell delitós prat ANSEI;M TURJlŒDA Mui gran dereit' é das bestias obedecer a Santa Maria de que Deus quis macer. mui fremoso . declarat anant entorn lo vall de en E d'est'un era humilment mi saludà: «Bé sia vingut lo mestre.» Segona I. camí estreta sendera per la via a una donzella es de suerte, ella se ha hecho, en primavera mon que tot de flors se cobria. Davailí de mon cavall, leixí-! dins lo prat en destre Torre de la niña y date; si no darte he yo combate. Mi linda torre lo de pendre una per PONCE JUAN vai bon matí, un era per e 8. ANÒNIM II. Adoramoste, Señor, Dios y hombre verdadero, CANTIGA DE SANTA MARIA molt gran dret les bèsties deuen obeir la Madona, d'on Jesús volgué venir. Un miracle ara, doncs, si Déu que la Gloriosa prender. m'empar, escâíent desitjo jo contar, va voler temps ha mostrar: escolteu, doncs, si és que el voleu sentir. - 44- • " i fina d'amorI A Montserrat, d'on vós he ja parlat, hi ha un bell temple, així m'ho han contat, i és a la. Mare de l'Excels Rei dedicat, que per salvà'ns volgué en la Creu morir. Els ulls s'entelin, plori el nostre pendent d'una que cor; Creu agonitza el que és blanca flor. Ses flames endoli i amagui's el sol, puix que ja el de justícia ferit per les ires d'un odi traïdor. Ahl Quin dolorl bell lloc al mig d'un mont està, moltes cabres daines sempre hi ha i meravella prou estranya bé fou ja que tots van baixar al Monestir. Aquell • on Trad. del LLOVERA Canonge Que s'apaga ALBERT PERE 2. Crux, ave, spes única; Hoc Passiónis témpore, Cobla Auge piis justítíam. Reísque dona véniarn. JUAN Soy DEL contento y vull cantà una corranda Déu que la mort tant aima, que en mig la Passió cruenta el compadeix la mirada. Jo a ENCINA vos la vida i fina d'amorI VILA 'Û 3. s'apaga un Trad. F. PUJOL servida penado de tal suerte, que por' vos quiero la muerte ser más que Quiero sin vos la vida. más por vos tristura no 7 MATEU .. FLETXA, SEN. LA NEGRINA (Ensalada) siendo vuestro sin mudanza Cumplido que placer sin esperanza d'enamorada ventura. remediado es es ya nuestro nuestro deseo, mal; cante el linage humanal: No tengáis la fe Gloria in excelsis Deo, pues Dios se ha hecho mortal. No hay cosa igual que querer hoy Dios nascer. perdida pues la tengo yo tan fuerte que por vos quiero la muerte más que no sin vos la vida. ¡ " Oh gran JOAN 4. BRUDIEU (Madrigal) Lir entre cards, lo meu voler se tempra - ço que nul amador sap lo tempre; Amor ho fa, que li plau que jo senta; los grans tresors sols a mi els manifesta. en - en AUZIAS MARCH - un 5. ALONSO DE placer! Pues amana la gaznata. Cordero que al lobo mata no más de verle nascer, quién pensáis que debe ser? Pues que tan bien lo has dinos quien es ese tal. MONDÉJAR chapado, Es el Verbo encarnado la Virgen sin peccado original. Pues entona aquí, Pascual, cantar si Dios te duela. «N'Eulalia vol gonella, Bernat, n'Eulalia vol Camino de Santiago con más fe que devoción, mi cuerpo solo se parte dexando 6. AH! (Cançó a su Bernat, amb un rossegall darrera. N'Eulalia vol gonella, corazón. Bernat, ANÒNIM QUIN . n'Eulalia vol gonella.» No nos cansemos, DOLOR! la Passió de gonella. Ai, vol-Ia de palrnella - con Jesús) placer cantemos, pues Dios y hombre es ya nascido. Qué hará aquel perdido de Lucifer Tornada pues que le quita su ser la Virgen Madre y esposa? «Florida estava la rosa Quin dolorl Que s'apaga la vida Ah! - 45- que o ven to le volvía la folla». Caminemos y veremos a Dios hecho ya mortal. diremos? Qué al Que hermoso, hermoso, çucar, miendro yevará. Alagandanga gugurumbé, san sabeya gugurumbé.» cantemos libró de mal que y el alma de ser cautíva su su nos AlIeluial , Viva, viva, Al-leluia! Viva, viva! Canta, yo responderé. sabeya' gugurtlmbé, alagandanga gugurumbé Mantenga, señor Joan Branca, mantenga vossa mercé; sabe en aya un e como Dios a su sitis per Sagarano, coyoroso, DEL Gentil dama, non Sin poner ... Cabalga se gana Otro bien en vos mirar Sino ver y desear Como está sola mi vida, Llena de muchos cuidados, Lamentando amortecida, Llorando males pasados, Ansí que mi fin temprano Non lo tiene de causar Sino ver y desear. MI ¿QU'ES ¿Qu'es Non VIDA? mi PREGUNTAIS Quéjase, no sabe a quién, Del mal que tanto la duele. Dice'dió su bien. No halla quién la consuele. ... vida?, preguntáis. la quiero negar. Bien amar e lamentar Es la vida que me dais. vos 9. EN ESTA LARGA AUSENCIA En esta Quien pudiera vos Tan bien me preguntáis Es la vida que me ausencia discurso de mi vida bien dais. YA CABALGA CALAINOS larga ... donde mi desengaño y tu memoria, acaban mi paciencia, comienza mi dolor la triste historia, he servido. como ¿Para qué servir La pena que he de pasar? Pues amar e lamentar 6. pie en el estribo gallardía. con LAMENTACIÓN 7. El deleite que se face Mirando vuestra beldad. 3. ut GRUP AMATEUR «ARS MUSICAE» GENTIL DAMA, NON SE GANA 2. Nadal) mystérium magnum sacramentum CONCERT VICTORIA et admirabile animália vidérent Dórni­ num natum, jacentem in praesépio. O beata Virgo, enjus viscera merué­ runt portare Dóminum Jesum Christum. AlIeíuiat Al-leluia! sa. sagarano. saico DE per al dia de (Motet O Su camisoncico rondarro, su et videte. ya verá. Bona sa, bona TOMÁS LUIS 9. ayá senique viam, atténdite nacimento. su pesebre echado está. Sa contente, vamo VICTORIA Caligaverunt óculi mei a fletu meo: quia elongatus est a me, qui consolabatur me. Vidéte omnes pópuli. Si est dolor símilis sicut dolor meus. O vos omnes, qui tran­ ya naciro Berem ver DE (Responsori) niñito muy garrido. Sa muy ben; varna TOMÁS LUIS 8. «San empleada, pero mal perdida. ¿Cuándo, .... señora mía, verá mi alma ausente y de tu sereno día lastimada, el alba d'estos montes coronada? Ya cabalga Calainos A la sombra de una encina .. Mas, ¿quién habrá que aguarde un bien que huye y que se acaba tarde? 10. SEGUIDILLAS De tu vista, EN matarme podrán. que, aunque me sustentan, Muele una vez descanso y contento, si pueden tenerlo mis penas y males. No digas, molino, que fuiste de viento, tales. que mueles con agua de lágrimas ECO celoso,' paso mi vida; que me dan mil enojos y si ojos que a' ¿Cómo quieres, aquestos favores, Molinito que mueles amores, pues que mis ojos el agua te dan, no coja desdenes quien siembra favores, eres la más mudable? que, dándome vida, matarme podrán. Molinico que mueles mis celos, pues agua te dieron mis ojos cansados, muele favores, no muelas cuidados, tan bello los cielos. pues que te hicieron Si mis esperanzas te han dado las flores MOLINILLO QUE MUELES AMORES ... Molinillo que mueles haces que, aunque morena, constante, si tú de las mujeres amor 13. me otros que esperan, envidia te dan. No coja desdenes quien siembra favores, me sustentan, matarme podrán. tantos miran. y ahora mis amores, no pues que mis ojos el agua te dan, no coja desdenes quien siembra favores, coja ojos desdenes que, dándome � 47,- el agua te quien vida, dan, siembra favores, matarme podrán. ORFEÓ CATALA BIBLIOTECA BARCELONA , ... , Impremta Casa de Caritat Barcelona