Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
VICENTS M" DE GIBERT Vi�H �e 8eet�oven PUBLICACIONS ASSOCIÀCIÓ DE LA : : : MÚSICA LA DE D'AMICS DE BAR� CELONA : : GIRONA «Editorial Gironí.a. S. A.:o 1927 � : . ! . . <?v.c- Qev �re:�o- .. .... ch t �� (:JAu: ' r VICENTS M.a DE GIBERT ( iji�H �e 8eet�oven PUBLICACIONS ASSOCIACIÓ DE LA I ;. I LA DE D'AMICS MÚSICA DE BAU· CELONA : I GIRONA �Ediforial Gironina,.s. A,» 1927 I " .. ,. .: '.� .' .� _- .'. � ;. , �. ; '. ',r, � �" rj Infantesa joventut p Bonn , . El vell o.rllue de· I' eSlllèsia deIs Menore�s de Bonn: el bufe�. els �res �ecla�s _anuals i el de pedals (27 no�es). Al faris�ol. que �ocava el llibre Bee�hoven de a música la missa cÓnv.eD�ual dels frares. (Museu de Ja Beefbovenhaus Bonn.) - .... - _;; � ... of , :'. . ' l', "'!'_ . . : .�. {"� :.� \"'.' Íma�in�u l'adolescent de quinze anys, rei dels instruments i asseguf devaní: del lluitant estrènuament, d'alta lluita de peus-talment Jacob combatent amb l'àn�el, si és lícita la comparança bíblica. Poc expert en la pràctica corrfrap'urrtjsf.i» ca, per manca d'ens�nyament escolàstic ri�orós, excel-Ïeíx en canvi en produir les més riques i variades harmonies, primera mans i manífestacíó fre fan seu. Els quan es s'a�ita confusament din= del pianoforte no'l satis= magres troba en aquells moments d'exaltació, qu'ell ano= d'¡lquell món sonor que del clavecí sons o "raptus"; sols en l'qrgue hi troba un mirall de son esperit. Damunt sos múltiples teclats li és faedor, com diu Milton,. "des= fer tots els lligams que ap resorren l'ànima: oculta de la harmo= mena nia". Untwisting all the chains that fie the hidden soul of harmony. De molt petit, en rebre les primeres lliçons de van den Eeden, el vell organista de la cort electoral, li fou permés de po= sar les mans damunt l' orgue amb tota reverència; a la mort de van den Eeden rebé noves Insúruccíons orgàniques de Neefe, el seu succesor. Avans, però, havia trobat la manera 'de familiarit=zar= a un amb l'instrument, dirigint=se gosadament organista amic I de la familia, el Pare Hanzmann, i també al menoret Fra Willi= se . bald Koch, organista igualment respectable 11 i, a més, bon coneí- �eJor d.e ¡¡art de la construcci6 dlorgues. Sabem que Fra WÜÍi. bald rebé agradós aquell homenet agosarat í, veient els progress 80S ràpids que feia, el prengué per suplent. De des aleshores, el petit Ludwig t�cà l'orgue regularmenf a la missa conventual dels frares, que's celebravaa les sis, hivern i estiu. L'aixerit minyó aprofitava totes les ocasions de bregar-se en la pràctica de l'instrument i de rebre lliçons d'altres mestres; també estudià amb l' organista de la Münsterkirche de Bonn, anomenat Zenzer, segons tesfimoni d'un.condeixeble seu, un tal Heinrich Theisen, qui fou més tard organista a Rheinbreitbach. Anys desprès, recordava Theisen que, tenint ell vint anys, son . p�tif company de deu l'ultrapassava de, molt en' destresa de mans.i peus. Aviat Neefe el volgué per suplenf en les £Uncions d'es= glèsia de la corf, i aquest 'càrrec prengué estat oncial' dos anys després, en la prîmavera d� 1784, per gràcia de l'Arquebisbe Elector Max Friedrich. En la petició, apoiada pel conseller àulic, el Comte Von Salm, �s d�ia que" el sol=licifant, posat a p\ova, ha d'emostrat amp lamen t sa capací tat per' sonar l'orgue de la -cor t, com ho ha virigufËenf en la absença de l'organista Neef�.» Haurieu vist 'llavors el jove Ludwig, en arribar el dia d'entrar en funcions, vestir la llurei� de fiala: casaca verd clar: arm,iHa oberfa deixant vessar una casca ta de blanques ruixes amidonades; sobrevesta de safi ramejat amb grans butxaques ribetejades de galó daurat, d'on sobreeixien els papers manus= crits de la música sacra que havia d'acompanyar. No oblidem la. perruca ondulada, de ·llru::ga cua trenada, amb 'un llaç al cap= davall, sota la qual pugnava ,per 're<tlreçar=se la cabellera sempre indómita. 1; aixis habillat, i encarcarat, l'haurieu vist travessar els carrers de la ciutat nadiua, tot pIé de sa dignitat i sentint un naixent argull d'artista corisciérrt de sos talents. Li feia .cosfat, inflanf=se de llegítima saûisfacció, el pare, tranquila la conciéncia malgrat l'haver sofsrnés son fill a - , upa severíssima disci.plina, tota vegada que'l duía hons fruits. Per aspera ad astra. 12 seu régim es tr icf;e pro= J charm la 1= e I, n e s e r 611 no se reixia, van Beethoven alt, de 'bella presència; el seu els hàbits de' festa, apa= Fischer, "el flequer del veïnat, era li assemblava iJen�; t�eient.li després recordava' com ample despaflles; él coll curt, gros èl cap, el rodó, aplanat, el cutis d'accen'tuada morenor; quan cami: «baix d'estatura; nas nava, încliriava el cos un xic en avarrt.; "Els de la afegia casa, el bonhome Fischer, l'anomenaven 'TEspaÍlyoln. El cà.rreg 'd'organista de la Cort no era una sinecura. uT o ts els 06.cíal, diumenges ofici - seràn cantades toral, les festes de i les 11 i a vespres a guardar resava l'Almanac - les 3 de la t<ilrda. Les vespres solemnibus pels músics de la Cort Elec= del mig seran cantades coralment pel clergat Capel/is vespres els músics de la Cort, nns al Magnífica£, amb música. Tots els dimecres de Cuaresma, i que serà executat les 5 de la tarda, la capella cantarà el Mís�rere i eis divendres el Stabat Mater. Cada dissabte, ales 3 de la tarda, les lletanies a l'altar de Nos: tra Dona misses segona d� rases, serà a Loretto. la una a Cada dia de les 9, l'altre a l'any a es d�e� diumenges,_la celebraran les 11; els les la.» L'instrument de la capella electoral era de pro�orcions reduïdes, hav�nt substituït, amb una interinitat que's prol�n= gava massa, el gran orgue destruït l'any 1777 per un incendi. Ludwig posava en son joc tofa l'ànima, impacienfant-se voltes amb l'inútil afany de freure del mig�at instrument els efectes grandiosos que somniava. Tot i I'escaseéaf de mifjans de que dispòsava, sovint deixava els seus oîenfs bocabadats amb ses irnprov i tzacioris. Un dia, preludiant el Credo, començà de glossar tant bellament la melodia litúrgica, que'ls músics de la a capella que'l voltaven, retenint l'a1é, no gosaven Irrter romp re'Í. Sa. fantasia a voltes es desplegava humorísticament. Wegeler refereix que un Dijous San(:, com l'excel=lent vocalista Ferdi: nand Heller recités more gregoriano les Lamenfacions de Jere= mies, acompariyarrt-Ïo Ludwig al pianoforte, per no permetre" la rúbrica del dia l'ús de l'orgue, l'entremaliat xícof demanà al cantaire permís per fer=li perdre'l to, a la qual singular 'péficíó Hell�r i de hi accedí son. pendre sense inconvenient, �en.i:j_: musical. Mai una no ho 13 com: estava de fet! sa veu Ludwig ardida, que, amb t9t hagués, excursió modulant tahi: - ségur -- va ema i ¡�'1 pefir' însisfenfment amb el dit xic de la dreta la nota del recí­ tat, per tal de �ardar les conveníències. el cantaire es senH talment desconcertat, que no pogué trobar la clàusula conclus siva. Franz Ries. el pare, qui era el primer vi ol irris ta, i el Cas pellmeisier Lucch�si apreciaren l'alt en\;iny í la riquesa de res cursos del jove organista. Ma.lgra.t la protesta irada de Heller, l'Elector prengué la facècia pel bon costat í, com deia després Beethoven, ja: home fet, «l'amonestà molt graciosament, prohí­ bí nt-Ïi que reincidís en bromes tan enginyoses. .. u . , El refrat . del. jove músic mités de p resenfar-Ío fora comp lerf Sl hom li� es organista d'esglèsia. De molt menut amb el clavecí, essent son primer mes tr e el qui el traspassi aviat al pianista Tobia� Pfeiffer. Cal afe= s'havia pare, no com familia¡ifzat gir que practicava correntment el violí i la vio]a, que estudià al�un temps amb un parent de la seva tamília, Franz Rovanti= ni, musicus aulicus, i després amb l'esmentat Franz·Ries. Mes, Neefe fou verament el seu Mentor pels difícils � viaranys de l'art musical; era aquest mes'tre home de cultura d'esperit penetrant. Beethoven guardà d'ell el millor als vi nf anys li escrívía: "Jo us regracio pels co�sells sovint me' diví. Si mai donàreu, per mai per tal de fer=me arribo a ésser dif será vostre i aixó sa p r ogr es sar en .record que el algú, bona part del meu meu .í i tant art crè­ us doriarà joia'.u Neefe li havia posat a les mans els tresors de sa' abundo= biblioteca musical i als dotze anys el feu anomenar "maestro al cembalo." de l'orquestra electoral, als assaigs, inculcant=li la �ran designa't esp,ecialment utilit,at de l'exercici per d'acom= panyament, reduïnt , a vista les pnrfi tu.res d";)rquestra. �Car l'Elector celebrava rcgulrrment el seus concerts, i tenia el seu teatre. En aquest hi actuava una doble companyia d'òpera i dra= ma. S'hi:representaven obres mestres de la literatura-alli Beet= hoven tingué un primer corrtac'te amb les Òperes Shakespeare,-i dels millors compositors. Ei rep er tor.i de là temporada de 1782=83, quan Ludwig començà ses tasques de "maestro al cembalo", comprenia les primeres audicions dels Pelegríns de la Meca, de Gluck, El rapte del serrall, de Mozarf,' ZemÏra i Azari Els 14 .i. esdeveniments'imprevisfos, PiccÍI�i, Els jocs olimpics, Salieri, L'Ha/iana " Aquesta cilitat . a de Grétry La Esclava La bona noia,' dè,' de Sacchini, La mentidera Der amor, de Londres de Cimarosa, i alh�s. tasca intensiva de lectura musical tingué desprès Beethoven que i en heure a explica la fa= ....,iimera vista l'entrellat doe tota música desconeguda que se li posés al devant, per complicada que fos; qualitat que fou molt .admírada. dels corrtemporanís. També, per consell de Neefe, tocà la viola a l' orquestra electoral, refermant-se, al beli mig del nucli irisfrumentalvÍ'ex-. periència adquirida, al cèmbalo En tant no arribava el dia de declarar, com ho feu més tard, serise reticència, que el jove van Beethoven era un dels seus . _ . , , . . _l. pianistes més destres d'Alemanya, ja l'any 1783 Neefe donava tesfimorri qel talent .i ap ti ttrts de son deixeble errvianf al Ma= gazin der Musik" de, Cramer la següent nota: . "Ludwig d' onze van Beetboven, :6:11 del tenor del mateix nom, prometedor, toca el· piano molf.desf.ramenf i amb força; llegeix perfectamerrt a primera vis= ta i, per dir=ho tot d'una vegada, toca pniricipalrnerrt El. Clavi� ben temperat, de Sebas.tíà Bach, 'que'l Sr. Neefe li ha posat a les mans. Qui conegui aquesta col-Ïecció 'de Preludis i Fugues en tots els tons-els quals poden anoruenar-se el Non plus ultra del nostre art,;-- crmpeudrà el que aixó significa. En la mida -que noi anys, . de talent el més li permeten els seus deures, el Sr. Neefe. també l'ha i'nstruit en el baix continú'u; ara l' ensirieetra en la· composició i, per tal d'encoratjar=lo, ba fet gravar a Mannheim nou variacions per al pianoforte, .que ha escrit sobre.una Marxa d'Ernst Christoph Dressler. Aquest geni jovenívol mereix un ajut que li 'permeti com ha: començat. seguramerrt dev.n­ Amadeus Moza:r;t". segon Wolfgang El.matej;x any 1783 foren publicades les Tres SO!2,¡{es, dedicade� a l'Elector Max Friedrich, i compostes, deia el sub= titol; a l'edat d'onze anys". Portaven una dedicatòria corfísana, evidentment redactada per altre mà que la de Ludwig: viatjar. Si continués tal dría un . .. Eminentíssim Senyor:' Des de l'e'dat de quatre �nys la 15 . - m:ü$ica' comerrçà d'ésser la primera de' mes activitats: [overrivo .. les; Tant premacuramerrt' familiaûfzat amb la' divin'a Musa;. q..u:e· inclinava l'ànima.meva ajes més.pures harm:o�ie's, va:1!l es'timar-Ía: m'apar que, reciprocamenf, en: moltes Ocasions. i;'¡¡mb.é, ella m' esfimava. He complert ja els. onze anys d�alesh0res emçà. en, els moments d'inspiració, la Musa em deia a I' ohida..: "'¿Per què� noproves.cl'escíâure les.ha'rmon:ies del t�ù esperíâ?', «Tant sols. onze a�ys!-pensava jo -¿C�m m'escaurà Ía dignita>t d� àtItor i quen. pensaran els honaes de ra�t? Selli:ialm' a,temo�itzat. Més, fa, Musa. ho volia: vaif6 �beir i escriure. i I· í H' "¿Puc ara atrevir-me, Eminentíssim Senyor, de dlP0si peús' d'e' vosfre tron les primicies de mos trevalIs. jove­ .. far als nívols? ¿Tindr.é paterna>I:tp.ellf, la com Tofes les ciències' un protector gosadia d'esp�rar a senyal que di.gnareu mirar-los aprobació? ¡Oh,. síl us. de bondadosa i les arts g�nerós; trobaren ep. vos un sabi- defen's0'r, el talent naixent ha prosperat soêavosfra sol=lídtui paternal. PIé de confiança ofezint-vos aquests assaígs.joverrivols. vinc a Vosfta presència, Àccepteu=los'com a pzo­ síocera de ma, veneració d'infant i digneu=vo:s, EminenHs,sim Senyor. dirigir:.uri esguard de bondat a son jove autor va- Ludwig Van Beethoven El. pei:í.t Beethoven, fant els alt�es, tr eienf-lo de Ia musrca, era un in .. de jocs i entremaliadures. Una veîna seva, la dona del forner :Fischer, ell doriar-se compte de la desa­ parició dels ous de les seves gallines, j'a salaia que aíxé cosa com amic era. de Ludwig i, quan el veia. comparèixer, l'acU:sa'va: ¿'ésser un ajana-ous "lPobret de mi] ¿Jo, urrafdim=ous?-feiÍa eU, rient-. Jo no soc més que un ajanaenotes.¿ ÀiXí inaugurava la. sèrie. d-els seus jocs de paraules,. no' sempre exquisîts, peró Inofemsíue; i s'esquivava corrents, fent grinyolar tot' passanf' els fînestrons .. del· p rop.iefar! . , Bo�n; una: des de la En ternps de visitava casa. plavía-lí córrer per les rodalies ,de rural i deleetava el rectér- amh parrÒquia vacances, alg·u.na a l'orgue, guanyant=se ímprovîtzació un quatre vega­ li allradava l'ombra d'ùn ar})ili.e <l'��!11 bon tall de pastís de griva. Mes, era-ajecœe's damunt l'herba molçuda, a més de ço que més , . pés fullatce �' 1: .' .. r " ;' caure en ensomnis imprecisos, bo diu de Lenz, "Deu vetllava sobre l'ànima l. ;:. i i sotjant el curs magestuós del Ren, «el Pare Ren», o resseguint amb la vista la silueta distant dy les Set Muntanyes. En aquells momerrts, com F� a la qual havia confi�t la missió de contar un dia als homes la Sinfonía Pastoral." Si, en veritat, l'especí:acle de la nafuralesa exercia influència benfací:ora en el jove Ludwig, d'altre banda, la una com= ' panyia dels músics de la Cort no era la més próp ia per a sa for: mació d'home; tampoc el cercle familiar li :era favorabl�. El pare, tot i no ésser una persona minís tració domèsHca í sentia vulgar, una no de' l'ad�. perillosa pel rièc­ ter\J.a inclinació noció tar dels ceps rerrans, que ensos últims anys 's'accentuà funes-, tamerrt. La mare, Anna Kewerich, filIa: d'un mesfre coc del paSE Elecbr, era trna dolça persona, que Beethoven recordà amb profunde afecfe tofa sa vida; p eró, de con s ti tu ció delicada­ morí de c onsu.ncló als quaran ta anys,-mancava d'energies per sat de la casa i és de creure que, doriat el seu les dots intel:iècí:uals requerides per a encarni: origen, poseía Capell= naz el ben dispost adolescent. Si ha!lués viscut l'avi, el endagar la marxa no meister Ludwig la familia, les van coses Beethoven, el personatge haurien a�at bon xic més més distin!;lit d'� com Deu mana. quedava l'efigie inanimada d'aquell homò= Ludwig, pintada per Radoux. el retratista de la Cort, qui l'havia ] e p res eri taf cober t de pells i galons, el cap Més, a la sols hi casa nim del nostre coííat amb un casquet de borla daurada, un'rotlle de música les mans; a personatge molt semblant al nét, pap er per la de moc del rostre i Ía vivacitat de la mirada. Si be un primer contacte amb la natura li revelà un tre­ les fus sor, del qual mès tard n'havia d'extreure a mans plenes tures inspiracions, li calia a Ludwig una altr� escola per la forc renor mació de sa In tel-Iigència i del seu cor. Fou, providencialment, aquesta escola Ja llar del difunt conseller aúlíc Ludwig, qui coneixia ja un dels fills, Stephan, von Breuning més jove que ell, entrà als disset anys en dita casa en califat de pzo tess o r de piano de Eleonore, de quinze anys, i Lorenz, de deu. El moment era decíssiu en la vida de Ludwig. Sa voleu­ da mare havia mort; la vida de familia quedava desfeta, í, en canvi, les càrregues domèstiques (fueien damunt les espatlles del jove rrrúsîc, 17 - . -Wcegêler, qui un l'espòs d'Eleonore, jo rn serà descriu aâxi l'ambent familiaI."'dels Breuning: ".En aquesta casa hi reg: amb to,ta la vivacitat de la joventut, un bon to de cuHur-a' nava, seh��e wigidesa. Christoph' votL.Breuning (el aviat la poesia, imíí:ant=lo'més tard, Bre�nîng (él tercer). no sense Els a'rÍücs de la familia irit�rvè�cí6' en' pass�temps de s�cietat, es fill cultivà gran), Stephan èxit, distingien que unien l'útil von per a llur l'agra= dàbÍe: Si afegim qué la fa�ilia'era afa�otid� amb els dons de la fo�tun'a', especialmerrt av�ris de la guer�a, hom compe'nclrà fàcil= on elÍloc B�ethOv'en trobà ses primeres �ue;'fos aquell emod�ns j6i6��s. A';'iat fou tráctat corn un fill, de' la casa, on �ent passa�a'ia 'niés ¡J�an-pait del; 'díés, qù.edarrt-sÍri sovint �s AllÍ' r�s n:� errtò'rp iasos 'inovime�ts; 'd��enr�tl1ar s�s fa c';;tH:ats, 'serrtía lliure; ¿¿rúa'� �legrai=lo r i a a dormir. i tot con:' " , AiIies completà sa instrucci6 les llefres, toi: just 'eso breu frecuentació 'del TiTocinium, el col-legí en boçada idu.ranf sa llatí de Bonn; i devingué fa'miliar dels clàssic� antics, HOmer i Plütarc especíalmeo t,' que;ls joves' Breuning estudiaven en el text· original, sota la dí recció de l' oncle humanista, el canonge Lbreriz,-qui, jurï tarneri t amb son germà Philipp, també ge,' amava a més' llegir i comerrtar Klopstock, el poeta �pic canono I de ; l'èpOc�,· . ,j; La Ïi terat.ura, víç:h:ia del corisell�r 'presidia els estudis i els esplais de Blo�o£ia i mùs ica: dona 4e gran talent i bondat, mare s�l=líc}i:a: g��:rcÜ,�na del la Bre�ning 'ex�rci .se nyo.ra von bre'l �s sa fillada, iIegir di'usTànlma de Ludwif¿, quan dé' d�n;';'r:li 'e�t�ada fr;:i�ca la ¿asa, De \ f�t� de hagué temença alguna no tresor moral i intel�ledua] c�sa de ho hi devia a un do�ini benfactor so= çaràcfer zde l'adoiescent, qui: al dir de- Weg�ler, tot sovint �anifestava obs trnat i m�lmirrôs,- El mateix 'Beethoven, se: an�� úlí:ím; anys, go�S ¡�sti.�oni d� Sc;hincÚer, "en menà�a els .mernbres da ques ta fa�ilia 'els se,,;s bons àngels sos encara i ret:o:r;dava amb, d�lectança l'es reprimendes havi� r�but abund�sam�nt de la m�sí:ressa de i, casa. :'Ella s'ly' eni:��ia ,b�':_d�ia, ��n tre,,�re;l P\}gó, de les flors", Fi: ggrava. ell; .per pugó cerf.esarnisfa ts q ue comeriçaven de posar en"perill el; desenvolwpamenf riafural del seu talent i la mida del coneixement irrtrospectiu del valer artístic, .í despertaven d':aq�EôII� ,t�mPl> que 18 lu ir. il;' s= el �e ).= le le amb l'adulació la seva vanitat naixent. Poc li faltava per consl­ derar-se ja un famós artista i per tant serrfias inclinat de' fer més cas dels que afabgaven ses i l.lusions qu� dels 'q,ue li feien palpar el fet innegable de que que corrtribueix a encare li c�1ia estudiar tot fer d'un deixeble ùn mesêre. ço ' À �asa dels Breuníng conegué Be�thoven el jove comte feia a Bonn son noviciat, per tal.,d'ingressar a la Waldstein, qui de la qual l'Elector �'era el Gran' Mestre. Ordre Teutònica, Entre'l gentilhome v'ie�és í l'artista promefedor es lli�à tot .se­ guit una ferma amistat; l'a comunitat d'a:6.ci��$ musí cals aplanà el �arc�t desnivelÍ social i el gran' senyor �o creguè rebaix�r.se visitant sovint l'huIllil �'s'tada d�ls Beethoven. Waldstein s'api= gué apreciar Lud�ií:J corp. a pianista-ell Hngué 'a honor 'fer=li present del primer piapo de cua que p o ssei l'a�í:isfa;-plavia�li especialmen t son joc lligat expressiu, feliç apjicació de sos co­ neixements orgànics. fantasiós; zador Encara sentí Lud�ig excel-Iia més atracció en el difiCil p'er l'improvlt= passatemps de di= buixar al clavi, amb una �emblanca s9rprenenf. el� retrats dels concurrents a les reunions dels Breuning; aquest era un joc' fa= vorit de la família, il=lustrant amb els sons les siluetes' dels de Ía casa i dels arnies, que's retalla:_"en en paper negre de fúm de carbó. .n Havent sÍ!iu.£: \Valdstej�J. l'encarregat .dorganirzarwn Ba= lIef Cavalleresc amb frajos alemany� de l'antigor, Ji plagué erree­ menar a Ludwig la composició de la música corresponent. El )e dium�nge ce· a, D= ilt D= Is ".s gran Carn",stolf:es'de 1790 Ja el qual susdit'ballet, de èxit el dels avantpassats: la fluerra, noblesa local execufà amb celebraven Ies aficions l'amor i el, culte de Bacus. es en Ia caça, ja acreclí tat amb la corrrpós.ició de' dife= rents cantates de circunstàncies. El riou Arquebisbe Elector' Ludwig s'havia Max Franz, germà de la Reina Maria Àntoríicta, era encara més decidit protector de les arts i dels artistes. que no ho fou el seu predecessor; i= certista favorit, i les i nsí nuacions de Waldstein, refermades pel vot de call tat de Haydn, qui, passant per Bonn, havia mariifes­ lr la tat n finat apr eciava el talent de Ludwig, el a. era seu trariyesa de frobar-hí .u.n xicof de tant belles dots una vîla provincial, llûny de la tutela- dels grans sa ex en que t9. - con= con= mes= fres; el decidiren de Ëer-lo Vie,na, per tal que pogués per adquirir la cobejada mestria. ,Cinc anys avans, per la pri�avera de 1787, Ludwig havi! realitzat un breu viatge a Ja ciutat del ;Danubi; rebé llavor! alflunes lliçons de Mozart. La primera entrevista de l'autor de feccionar=se en anar a el seu art í , Don Giovanni del futur autor de Fidelia, que ha sigut fantàsfiques, és referida en els seus termes justo. de Mozart, Otto Jahn: "Beethoven fou p reserrtat a í object, de narracions pel biògr';f Mo;árt i, 'a pefició d'aquest, tocà el piano. Mozart, creien que'S tracf:ava d'una p essa de lluïment preparada per aital oca' � sió: el compjirnerrtà d'una manera més aviat freda. Beethoven, l': obaervarrt-Íio, el pregà que li donguès un tema per i mp rov i tzar En'senfir=se excitat, tocava sempre admirablement i aquest cop v inspirava'l també la, presència' del mestre granment re' Mozart. demostranf ca' que to inte¡::és, s'aí�ecà nnalment i dirigin£' er'ericiaf; tocà, doncs, de tal faisó, d'a vegada se a uns major atenció í reunits amics a l� cambra �eïna, els digué amb "No perdeu de vista aquest minyó, que jo dia farà q�e'l món parli d'elL'" Ara Ludwig devia b�scar altres mestres, tat: us dic vivaci que UD ri , h�vía m�rf. l'any davans: i volia el destí que'l per que seu viatge Mozar no till' gués retorn. El dia 2 de novembre de 1792, dia de tristor, corisag rat a la memòria dels' morts, Ludwig van Beethoven abandonà per sempre la ciutat nadiua. 'Els sentiments més oposats agi taven son esperit; eraf rev ei a pr:eu de 'la Iillòria llocs qu' esfimava. era devant seu un pervindre gloriós, més, el el sacrífici c�stós de les persones i dels 'Fou el millor company de son viatge un àlbum, en el qualels .amícs Ji havien escrit-un mot de comiat afectuós. De totes les inscripcions que omplen .ses fulles, les triés Inferessants són la d'Eleonore í la de Waldstein. La dolça Eleonore ha. co' piat uns versos de H&rder: FreundschaH, mi telem Guten, Wachst wie der AbendschaHen, Bis des Lebe,ns SQnne sinH. 20 ;,( rl tl amistat. amb per ço què és bo. r ombra vesperal. fins que's pon el sol de vida. creix com Voti de r I firmava: fede La vostra vera rsto :ata ,'en oca, ven, amiga: Eleonore Breuning. fidel amic, Ell, subscrivin t-se semblantment: "Vostre de Waldstein,,, afIrmava sa fe incommovible en la bona esfrejla l' arfis ta. tzar, ues6 : re, í: ca' Esi:ímat Beethoven: Àneu a Viena en compliment de vostres desífjs tant la morf: del temps frustrats. La Musa de Mozart lamenta i plora �int, no pas ocupació, prop seu protegit estimat. Trobà refugi, més ¡aCÍ> l'inexaurible Haydn; per rni tjà d'aquest mestre desitja contrau= e UD re una rebreu de les Izar l'ajut de l'assiduíi:at en el trevall, Haydn l'esperit de Mozart. unió novella. Àmb mans de till' rven s, el dels n el • De ants I co' ... 21 -- vos ¡, Il El primer període de Viena El piano de cua de Bee�hoven, cons�ruï� per Konrad Graf, de Viena. Els instrumen�s d'arc que LichnoW"sky, per a violins de Gu....,nerius de Vincenzo li regalà el princep seus Quartets. d'Amati (1667); viola l'execució dels (1718) i RUiler (1690); violoncel de Guarnerius (1712). (Museu de la Beetbovenbaus Bonn.} que Beethoven, destinai: a brillar com a virtuós del p ian o durant els primers anys d'esta= da a Viena, tingués ja cap més tracte directe amb el rei dels instruments. Servà, no obstant, per ell un constant interés. Es tn abandonar Boñ:ri, no se sap sígrriíica tiu el fet d'haver �uardat curosament tota la vida, errtreÍs seus papers, una fulla on havia ap u n taf les Mides (Fuss: mas) del pedalier de vintisset notes de l'or�ue dels Menorets. de Bonn. El bon orgarris ta, l'artista qui exerceix ple domini so breÍ món dels sórrs.: amb un seny, una serenitat, que no li aixa-Ien les ales volar a les regions sublims, era en concep= el primer dels primers entre 'ls virtuosos". De Bach deia: "El seu nom no hauria d'ésser Bach (que en alemany si�niflca rierol), sinó Occeà, a causa de sa riquesa in£.= te per de Beethoven .. nida i inexaurible de combinacions i' harmonies. Bach fou l'i= deal del or�anista". Asse�ut davant del piano, mal!;Irat les arravatades ex= de sa fantasia, Beethoven corrservava sempre'l cos en cursions posició correcta, movia les mans no aixecava desmesuradamenf els braços, ni ·�esticulació; aqtresf.s distintius amb .amanerada del seu joc pianístic- ja hem fet esment del seu lligat expr'es­ siu, -pro.-enien, com ho reconeixia ell mateix, de sa llar�a pràctica d' organista a Bonn. nie A Viena, friomfà tot seguit com a pianista i els te sfimoe contemporanis de sa vir tuosífaf són nombrosos i unànims. T omaschek, el famós pedagog - i organista de Praga, que hav�a temps de Mozart nns sentit els més grans pianistes de des el 27 'lI any 184ò, darreries parlava sempre de Beethoven com en ses del "amo i senyor dels executants" i "el gegant dels pianietes ,', tot i haver-lo sols sentit uns tres anys avans de la declaració propi Beethoven, formal del quan reconeixia haver, n, en "assolit un gran perfeccionament joc damunt el teclat del pianoforte", esperonat sens dubte per l'afany de mesurar en son ses forces amb un Wolff! i Cramer.' un Si el virtuós fou admirable, a Viena únicament, sinó també ho com sos proven excursions en ses èxi ts, no triomfals tenia rival a el verament Praga, a Pesth i a Berlín; dó de l'improvització. El testimoni de Schenk, el venturós au= tor de la comedia musical Der DOl/barbier (El barber del poble), mereix ésser reproduit: "Per n, vaig conèixer el compositor, tot seguit devingut famós, i el sentí tocar el p'iano Ïor te. Després dels compliments no on de corisue gués tuf., m'oferí seure al seu p osa.r-s e en imp rovi tzar, pregarrt-me vo]­ d'atacar alguns acords i havent a Després costat. era í quantes ngures, com si la cosa no tingués mp tància, gradualment el geni creador aixecà'[ vel de ses p ro run­ des descripcions psicològiques. Afalagava mes oïdes un corrti­ nuat encís, produit: per la bellesa dels nombrosos í variats dibuixat motius, or­ unes teixia que sens delicadesa meravelloses; i . emoció, sa en com veure ímaginació creadora, treva ni repós, amb mon cor era l'ïmprovifzador quan una clarefaf i una dominat per la més gran s'entregava tofalmenf a deixava el camp de la gràcia pura= s'endinsava gosadament i t emp es tuosa en les tonalifats més allunyades, per tal de donar expressió a la vio= ment sonora í lència de les passions . ... " Si Beethoven prosseguí pròpies îniciafíves, en canvi, sa en de pianista segons ses a Viena, buscà els mi= carrera arrivar llors mestres de les ali:res branques del saber musical. De 1762 amb a 1766, estudià composició amb Haydn, confrapunf i fuga . Alb�echtsbe�ger, i nns volgué declamació italiana, trucant a coneixer les normes de la bona la porta de Salieri. També, secre» tament, rebé lliçons de l'esm<!ntat Schenk. Més 28 endevant, . Forster, reputat compositor de música "da camera", exercí una bona influència en sa escriptura per a quartet d'arc. L'exàmen detingut dels papers p ós turns de Beethoven permeté 1 i, s t S a 1 s ) a '. anaq ues ta . ren una ren Haydn i conclusió referent noves més fluidesa melódica i tèricia de als ren: Albrechtsberger quals p ro duí- formes i mitjans d'expressió, els modíticació en sa manera d'escriure. Les riquí de r ) NoHebohm arribar a estudis: "L'instrucció rebuda de independència. Una adquízi­ veus certa corisis­ l'estructura musical anterior. De la po prengué'llloc de la transparència lifonia bomofónica de dúes o més veus es de: polifonia real. L'aco�panyament obbligato pr'imi­ fi u fou sustíf:uit per un istil obblígafo d'escriptura, que reposava en gran pari: en el cori t'rapurrt, Beethoven ha acceptat el pzi nci­ pi de la polifonia; sa escriptura a parts reals ha guanyat en pu: immediata= resa i hom deu remarcar que les comp osi cio ns fetes ment desprès de les lliçons rebudes, es compten entre les més pures que jamai produí. Es cert que'l model mozari:ià encara es senvolupà trasllueix de la una la fàbrica en figuració que en sonora, peró el trobem menys en l'ari: en alí:res detalls, que' sols de la forma i l'estil obbligato. Semblantment podem parlar d'alí:res influències, per exemple, la ele Joseph Haydn; aquesta influència no és corrtrap'urrtîsfica. Beeúhoven una faisó indirecta són associats a sobre'Lterreny que havia heretat. S'assimilà les formes els mitjans d'expressió tradicionals, eliminà gradualment les influències forasteres i obeint la pressió de sa nafuralesa sub: edi£.cava í jecfiva, lligada amb sa inclinació vers l'ideal, cre1. en £. son propi estil individual." Les recomenacions de l'Elector i de Waldstein obriren a son valer de Beethoven els salons de l'alta arîs tocràcia vienesa i sobirà indiscuí:ible. Tot seguit l'intimitat del Príncep de qui rebé artista el feu fou admés a regnar en ells com a Lichnowsky, els Trios, op. 1, Lich= riowsky es va so tscrrure per 34 exemplars; més errd.evarrt, li re= galà quatre magrrifics instruments per a l'execució �dels seus quartets i li assignà una pensió de 600 florins. Durant algun temps l'hostatjà en son propi palau, posant a ses ordres un criat que devia r es p orrd re a son cop de campaneta amb preferència nombroses proves d'esi:ímació. En als tocs del mateix princep. 29 p ub licar Fora lhrga la llista dels seus admiradors i amics azis tócrates; se'l disputaven els Lobkowitz, els Schwar-zenberg, els Kinsky, els Odescalchi, els Thun. els Browne, els Brunswick els Rasumowsky, els Braun, els Pasqualati... Quan, vexat per: que no alcança eilloc oficia] que pretén. diu en to d' amenassa que abandonarà Viena, hi ha un crit d'alarma í els princeps Lobkowitz i Kinsley, i l'Arxiduc Rodolf, germà de rEm: petit perador li assegur en una pensió que' I a posa l'abric de tota preocupació d'ordre pecuniari. L'Emperafriu cions amb en persona assistirà als seus concerts, l'Ar: Ca�les acudirà sol.Íici t als assaigs de ses noves comp osí­ i, per tal qweÍs músics no sïmpacientin, els recorifor tarà xiduc bones libacions. Beethoven és verament un ar: seus drets i els seus capricis. Té arravataments imprevistos, esclats de mal geni i usfl lica ts: nj per moments es mostra susceptible i desconfiat, Més, ja sia .salsitxes i tish mimat, que h valer els que torp esa enfonzi per cel1ana, encara doriat, pare. que o esmicolí una delicada por= no sota car farà venir Viena els a adrniriis tra ti u, càrreg col1ega es troba en seient l'han d'escoltar amb recolliment; tot li és per= aquestes rugositats de l'escorça, hi bateguen el� bens sentiments. Sa generositat serà proverbial. Mort son imagina més un més greu, refusi posar les rñaris al pianoforte, tota una qire princesa s'agenolli al seu devant, perque cas o, un més gran goig que ajudar al manen música seus germans i l'altre com els establirà l'un apotecari. Quan un la rrecessi taf, obre=li la ma dadivosa; el li donen ses vendes als editors és el poder en afavorit qu'ell. Les Ursulines de Gratz li de: per assegurar el bon resultat d'un concert: de beneficiència, i ell no vol més honoraris que «les oracions menys d'aquelles A seva santes senyores i llurs edu::andes.» de Lichnowsky i a la del cunyat casa d'aqu�st, el Comte Rasumowsky, trobà Beet:hoven en tus iasfes co l.Ïabora­ dors; un exce Í-Íenf quartet el formaven aUí el vi o li n.isfa Schuppanzigh, el viola Weis i els dos Kraft. pare i fill. An'ells escau la glòria d'haver Irrter p re tat els primers \els inmorí:als Quartets, iniciant tació musical. El v en tre p ers isf.errts una de les més pures' tr ad.icion s d'int:erpre: prominent de Schuppanzigh serà objecte dels i jocs de paraula de Beethoven, qui confe- acudits 30 II I � s ( 1 el títol burlesc de "Missenyor John FalstàH�­ No sera gaire més ben tractat el Baró Zmeskall de Domano= i elemeIi t .indí spensa­ wecz, discretíssim cel-lí sta i compositor, reix a, son amic ble, animador de les En aquelles reunions musicals vieneses. senyorials cases l'ambient era propici al irn-: compositor .El nucli d'executants de Lobkowitz era prou a Heróica, portant per a donar-se'Lluxe d'executar la Simfonia, . volgué Ferdinand de Prússia, qui la Príncep l'ocasió d'una visita del .serrtir dos cops de carrera. Sí l'ambient: aristocràtic fou es timulanf de son esperit creador, no fou pas menys estimulant dels moviments del seu cor. Des de sa als atractius mers nette adolescència del bell sexe. enamoraments amb Bonn fou exfrema damerrt sensible a Reeorden els bíógrafs els Maria Anna Westerhold í d'Honrath; seris dubte, sentiment més fraternal i una sentí per seus pri= a�Q Jea= Eleonore Breuning un li feia considerar veneraciô que aquella donzella, "vorejant la perfecció,,, com un ideal inaccessi= ble. A Viena, diu Ries, visqué, perpètuament eriarn o r a t. "Es lleig í gairebé tocat de l'ala", deia d'ellractriu Magdale= Willmann; peró, altres beutats no miraven amb indiferència massa na el genial artista. La guspira divina de la nrùsîca era un atractiu irresistible i la partícula hol=landesa van semblava Ur:la equíva­ lència del van nobiliari alemany i co nfr ibu.ia a escursar les dis= ràncies. Perquè, f6airebé sempre Beethoven htava els ulls dories d'elevada posició social. Es prou coriejruda sa lletra giny tlels come.afar.isfes i tivamenf el nom de la a en l'''Amada Immortal,,; l'en= Invesfígadors no ha pogut hcsar defin i­ fòrmosa' destinatària. Aquelles expres= tant de passió: "Angel meu, mon tot, mon jo GiulieHa comtessa italiana Guicciardi, a la poden aplícar-se on= nom inseparable de la Sonata Clar de lluna, o a la comtessa iriferrned.iacíó el a mestre, Teresa de Brunswick, per qui garesa de son germà el comte Franz, enviava un bes; com a la comtessa Babette von Keg-lewitz, la "lletja 'agraciada,,; o a la virtuosa i bella cantatriu berlinesa Amelia Sebald; o a I'Irrtel-ligenf i bri= llané Teresa MalfaHi; o a Maria Pochler=Koschak, "Ia deesa de sions, roents ... 31 ", Gr�tz"" Tote� foren les rnsp.iradores d�l �ran muses composi, tor; i val més que que no's de sfass.i el misteri de la formosa lletra, deu acceptar-se com a símbol de l'etern enam�rament del de Beethoven. cor La Inclínació seva amorosa, cal dir-lao ben aH, no era indici d�utia secreta indulgència llibe-ri:ina. En �quest punt sos pr irrci pi sa'urrco rave n s '¡lidament en la moral cristiana. En la dona que leg jocós de de sa pe� - [q u.eri llar. «¿Quan trobaré la dona , a�hel era consideració una esfim:l�a som Leporello!-ell'hi veia·sempre de Ía virtut?'). viu torn de lluny del la futura m'afermarà que ca tà­ companya el camí en Aquesta l'enguniosa interrogació. Son més el port arrecerat del matrimorií. Es coneguda sa era envers les dones casades i Fide!io, sa única Òpera, és glorificació de l'amor conjugal. Els projectes mafzimorrials fatalment li fallien i llavors s'esbravava lameritablemen t: «Pobre Beethoven, ja no hi ha per tu cap felicii:at po!!sible qu.e'f vingui de fora. Tot ho deuràs crear dins de tu mateix. Tant sols qui t'estimi!'). PerÒ, els moments de el món ideal trobaràs en depressió eren breus; sa vida era «l'etern recomençament» del nostre poeta. I sa música no sols era una expressió de sa vida amorosa; vivificav�=la la sin: cerrtat i la forfitut de la n at.urajesa amb la qual Beethoven , singular comperae tració; i exaltava:la una alenada heroica. Car, aqueUs eren els ·temps de l'epopeia del Primer Cònsul, en qui semblaven reviure els herois de Plutarc; els temps de la revifalla patriótica produida per lïnvasió del t erxi tor i nacional; en fi, el temps del Congrès de la Pau, que reuní a Viena les testes coronades í les primeres figures di= plomàHques i profocolars de l'Europa. Aquest Congrès é� per Beethoven un moment apoteòsic. Les'reines, les emperatrius el combIen delogis í presents. El m es tr e de l'Arxiduc sembla serrtia una p ròxirn a la realització del Capella Imperial. Sa . seu música somni figura daurat: la direcció de la en els concerts públics i privats; fins les bandes militars la fan seva. Obte'ls triomfs més assenyalats amb dúes obres, p reci samerrt de les més fluixes que ha peodu.i t. pèrò �n consonància amb les circunstàncies: Ia carrtata El moment gloríó� (Der glorreiche Augenblick) � el ._ .:32 si=' ra, [el quadre sim�ònic «Quan m'escriguis, riò posis altra a.dr'eça que aquesta: Beethoven, Viena; ja n'hi ha prou», escriu orgullosament a I' amic Amenda. La batalla de Viftoría ... I tot ell, Beethoven, era una gran variació. Son cor do-.: nava el tema i tot confribuia a vaziar-Ío: l'art consumat de Ja composició, la d�stresa de vir tL'tós, l'imaginació ardent, la fan= ya mí tasia inesgotable, els sentiments d'home sa és ,rs ha às .às .ra no en da rer els leI ue :li= .er us )la ; eriamora t, el contacte amb la natura, la pruïja 1lUerrera, l'abrandament patriòtic la i lés ue la el 33 ... , .... . � i. .r"" ' .. j r r». III Els últims anys. La rnort .. ;.'.. . � . Objectes que pertenesqueren. Beethoven: rellotge, ulleres, can= deler, etc. Cal retnarcar els tubs a acústics que li fabricà Malzel, l'in= ventor del tnetrònotn, lleujar sa sordària, per un fou d'ús constant durant deu tal d'a= dels URS quals vuit o anys. (Museu de Iq Beethovenhaus, Bonn) " , '\ lici ben an� lenl an� mél Pu dos ¡zen fir< .. i al ¿q\ dir pel vel sa: fri: fan pel , mi .'. .. '. nt:: , � ma res .- en, '" ". tul in Beetho.ven, licitat sense feixuga. En ben escrivia - anys, Ja 1800 a momerif sori en núvols. feia molts - no. Wegeler: glo.riós, no. f�uïa d'u�a anys que arrocegava co.mplert· encara els havia "Un dirnorri envejós, una la fea creu trenta salut do­ lenta m'ha posat un bastó entre les rocles aquests últims tres afeblint. Malgrat tro.bar=me ara anys la meva oïda s'ès a:n:at orelles les més fo.rt i millor, segueixen zurnbejarrt-me dia i nit. miserablement la vida; de fa a la vora de· Puc drr-fe que passo. dos evito les reunio.ns, perque m'és impossible dir a la ... .. anys, anar gent: So.c sord, Si exercís qualsevo.l altre oticí, podria tirant; p ero, donada la meva professió, ma situació és terrible: amb to.t i això, els ¿què diràn? i meus Per donar-fe diré per. que, a. enemics, idea una que no. són �as un grâpadef, sordàría d'aques'fa exfranya et l'o.rquestra al teatre, dec aproximar-me nns a les· sorrs elevats dels instruments, de tocar entendre l'acto.r. Els Co.= una mica separat, rioÍs senfo: en la corrversa, com so­ ho. han remarcat; no. hi han sa sorprenerit, persones que fria frecuents disf.raccioras, anelles ho. atribueixen. De vegades també, si ho.m parla baix, apenes ho. sento. i encara els so ns veus, si però m'és no. n'estic els mo ts: i nsopor tab]e. í no. ¿Què obsfant, si algú es po.sa· a esdevindrà? El cel ho. sab ... cridar, això So.vint he coriduît a la maleït la existència i el Creado.r; Plutarc .m'ha I. mon destí, desanar fer al ho. tramerrt, si no. puc resígnacíó. Vull, ma vida en que seré la cria­ de moments encara que advinguin tura de Deu més desgraciada... iR�signaciól Miserable recurs; . í no. obsfanf és l'únÏC' que'm resta.; D9$ anys després escriu el "Testament de Heili�ens�ad·t�, 39- - trobat errtreÍs morf, amb aquell prenc comiat, ben tristament, patètic post-scripturn: "De amada esperança de �uarir=me, al menys flns a cert punt, que havia dut amb mi aquí. Ella deu ara abandonar-me: com les seus papers fulles tardorals desp.rês de sa tu . s'assequen, i cauen també he vist marcir-se l'esperança. Quasi talment com vaig venir, aixis m'en vaig d'aqui. Fins aquell braó estrenu, que sovint m'animava en els jorns estivals, ha desaparegut. Oh Providència, atorga'm al un menys sol dia de ha ressonat dins no joia; fa tant de temps que la vera joia cor! ¿Oh quan, oh quan, Divinitat, la pura mon serifíré novament .en el temple .de la natura ¿Mai? [No: aixa fora massa ¿,-,r!" i dels. homes? Per una �ràcia del cel, Beethoven reacciona sempre amb \ eíicacitaf meravellosa. Tin�i's en compte que coincideix amb el "Testament de Heili�enstadt" la composició de la Segona Simfonía, tan viril, tan. optimista. Més, la tra�èdia pzogressa implacable; ve que la sordària es absoluta i el pobre una �ran músic passarà, els últims anys de sa vida sense percebre musical. ¡Ni uIta nota de la Missa solemnis, ;ni de la Novena Simtonia, ni' dels últims Quartets! ¡Les sol un so q�e o'vacio.ns ell Ïlefra em l'a'dveniment morta! '. Bo ésser festejaran sordejant, peró, feliç. Més, l'assalten vol al i seu costat - frenètiq�es de la Novena, seran per ., en 1815, té encara elements tristos presentiments: escriu, -l'art per -a "Monsenyor i�ualment reclama ma· presència. Cada dia .ern venen nous encàrregs de l'estran�er. Més, àdhuc de des el punt de mira de l'art, -nom puc lliurar d'una certa temença al davant d'aquesta �lória immerescuda. La felicitat corre darrera meu; per tant, no puc menys de tremolar per si em cau a sobre una nova dissort!,,; Aquesta no's fa esperar. Mor el seu �ermà Karl Kaspar i queda tutor del seu Hll, Karl. Cal, ans que tot, arrebraçar-Lo dels braços d'una mare indi�na; cal educar-lo. '''En farem un . artista, o UD sabí, per que pu�ui viure una vida strpe río r, per damunt de la !lent v'ul�ar, car només l'artista i 'el sabí lliure porten en ells mateixos la dí txa». Karl serà un home de profit, un rievof Ji�ne en to f: del seu cricle.' donarà una nova esplendor al riom, �a �loriós, de Beethoven. I' ,Beethoy.en desplega una ,tendresa pafernalt. peró, sa �ohlicitut és terziblemenf inhàbil, ,massa condicionada a les brusques deeígualdats del .seu .ternperamerrt. El trist resultat K!;l-rl no passa d'una, mi tjarria descoratjanf.. Ell mateix ho declarara ,taxativament: «,iJo'm sentia .deverair pitjor, a mida que'l meu oncle em volia millorIés que una espina clavada al mit] del cor de Beethoven; la treurà ja més; í 'àdhuc hi' haurà un temps que deferminaràuna minva de sa actíví tat creadora. «Es desvaneixen totes ',mes contiarrces -de 'tenir al meu costat una persona en la El rievof és no se . qual hauria visfreviure el millor de mi mateíx.» - . u. Margraf tot, Beethove� acaba vivint míserablement, per lle!;l'ar alrievof poc digné els se�s estalvis quanfif�ts sob�ere�;' dels àfer� editoriais i dé faI de re,unif�' a�b l�� pensions dels temps de�as� Tres dies avans de morir, cobrades' amb tantés irregu1a�ifat�, a causa frosos per les :6nanèes del país. l'{tItima fIrma' que escriu amb la m';' t�emolosa," enf��quint;se l� ment, 'perÒ arrapada a l'idea ncsa de Karl, és posada a] peu d'unes "ratIles, també per ell escríjes peno'sament, instifuint el ' ' ri evof son hereu universal. En l'última etapa de amigues 'que l'aconsolen, sa existència té, serf com per citar-ne persones de "només una, la Baronesa Ertmann, la «esHm,!da DoroteaoCecília», intèrpret ses obres pianístiques. Més, ninflÚ tal vegada li arriba tant ap.rop del cor com l'Ârxíduc Rodolf.' Atraient autoritzada de ngura la d'aquesf imperialprelat; disfínció de gran senyor i a l'ensemps, ver esperíf sacerdotal. Si un 'dia puja al tron arque­ bisbal d'Olmütz. hom hi deu veure diguem ben ací de més que un cas joseíísme, el recou'elxe'ment de de cesarisme, mèrits personals rellevants. .l'Arxiduc mereixeria nostra flratifut, per reclosió de les flrans obres mestres que li foren haver provocat dedicades, coronades per la més sublim de les creacions bee tho­ Si .més no, Missa Solemnis, que fou projectada i realitzada Íerrtamerrt, tancanf-se l'autor IÏargues hores a la biblioteca arxiducal, e: 2udolfinum, que contenia tresors inapreciables de músíca Jarrtíga. El cant flregorià, l'art palestrfníà, són, objecte venianes, la 41 d7un estudi aprofundit .. "Per: escriure' verdaderamenf musica 'és precis consultar els corals diu una nota seva, reli�iosa dels monjos, estudiar els antics salms i els cants catòjics en llur - - �eritable prosòdia." D'aquest estudi nifesta l'or�anista'FreudeDber�, que.Ïa dedueix, en a segons. ma­ pura música d'es�lèsia deuria hom executar-Ia exclussivamenf amb les veus, exceptuat el G/oría, o ·tal vegada all¡Iun aHr.e text- del .mateíx ¡zèDere; i és per aquesta posí tors sense raó que posseir son cial és arrivar sa prefereix Pale,strina a tots els altres' com= Més, afe�eix, fora absurde -irnifar-Ío, esperit-ni ses concepcions relîgioses. "L'essen­ de música a sacra. la fusió dels estils, doríant possible-conclou, escrivlu l�art tota la pure. l'Arxiduc.,.-An:aquest:6 poderï a a servir-nee doblemenf els arrtics, que tingueren, en "sa -majoría real vàlua artística. (En quan-a �eni, sols n'han tin�ut l'ale­ una many el Hand_e1 i Sebastià, Bach); peró, en el món de l' art, com en corijurrt de la creació, la finalitat d� la qual és la Hiver­ �¡l t -í el progrés, si nosaltres, moderns, no hem arribat al �rau d'avenç, de .nos tres avantpassats pel que toca a la s�tülesa, amb tot, .eI refinament dels costums ha eixamplat en nosaltres molts punts de mira.". �ra:q - Es endevinar -una altra influència en les·rèlacions de deixeble. Una evidència històrica no hi és, però s'impo=. la forta presunció de l'influència.dolça i eficaç de l'Arxiduc mes tre sa el p laenf i perfeccionamenf moral la sublimació rel.igiosa final de Beethoven Calia esborrar fins el record ·d' aquella frase lamen= table que un jorn brollà de sa .ploma, més per ex�és reûòric, n' estem se�rs, que per una convicció conscient· i deliberada. en i .. ¡Maleïr l'existència i el Creador! ¡Si el,C.reador, Aquell que és per cada fulla de l'arbre amb elSanctus, Sancrus, Sanctus, reclsamerif la fi de nostra existència; i les penalitats d'a p ,lloat é� .. qu.esfa vida mortal no són més que l'indispensable requisit per assolir la fi suprema! ¿Per què, doncs, maleïr la benefactora do: Íozoea existència? ¿Per què-il'horrible cosa! majeîr el Crea­ - dor, <=lue pel preu d'una dolor transitòria, ens 'reserva una joiosa efernifat? Beethoven, pobre �ran home, cor d'or sota I'aspra exferí or ització del teu caràcter Irrdòmit, írrtractable: eleva l'esperit, amunt, més amunt. No,t'acontentis' amb el mi­ grat consol de Pldfarc; busca quelcom mÜlor encara"que l'in� .. \ -- 4Z trlpêió feosòfâca e·gipciana que hasti:ngufexposada a�:.la .cap�à.a lera, del teu llit. Deixales "Consideracions sobre les obres de Deu"., de Christian Stúrm; que, amb tot i l'éss'er un excel=l�nt llibre, un �lf:re llibre pof: subsW:uirlo venfatjosanienf. I Bee.thoven escolta la sÚ�flesHó -de MÒ'Ilsenyor í llegeix "·L]mitació de Crist\ de Tomàs: de Kêmpen. I capeix el sèntÚ: .. .. altíssim del sofriment: "En aquest món escrîu a la comtessa hú és cridat a Ergüdy,...-:.cada posar a prova les sevés farses; 'eri '_, aHœs termes, cada hú de� persevei-ar' fins a 'la fi, sense mur= raœrar, i tocar amb el dit son-no-res, per faI de reconquerí r l'esfat de pérfeceíó, el rnéríf del qual FAWssim: vol deíxarnos ; .. Nosaltr€s; éss ers finits amb un.esperit infinit més que per la pena i per la no hem nascut jòia,¡ àdhùc podriÁ' dir=se· qtreÍs per la "Pena és com alcancen la joia." "Per la pen:a a Ía joia" (Du�chLeiden Freúde): Aquesta serà sempre més la seva divisa; TÓ'ta: sa producció de' la tércera més privilegiats; passant manera ens .mosfrarà d'assolir la dH:xa l'aplicació artística d'ai£âlprindpi �oral mitjà del dòlor; I sa vida mateixa és un de procès purificació realitzada per la virtut del sofrímenf. Quan, després del greu patir ar riva el moment august de là p er morf, Beet:hoven ha expiat amplámerif la t:ransllressió d'un dia. Ell volia devenir filosof, i verament pofclir-se que ·ha devingut: bon' cri sfià i com a tallliurarà l'anima a Deu. Ses últimes.jornades mortals li por teri algunes consola= cions,.en mifj dels sofriments I1=luminen sos pe.nsamewts l�� e , llunyanes, que semblen pendre. cos, de ·la jovenesa, de Eleonore; del flum majesfuós que reflecteix en ses. aigües la Seu .de ColÒnia; i els records més pròxims de. ses passejades pels volts de Viena, i mésenllà.ven íntima comunicaci6 amb la memò ries . natura del bon Deu. Són' altres raigs de llum la ví sí ta de per= amigues; el donatiu dels «anglesos, generosos»· que li d'obres. seves que avaricen cent: lliures a compte d'un concert encara ha de celebrar-se a Londres; i el present: que li fa sones Stumpff de la magnífica edició de les obres de Handel, que'l' cansa de fullejar ple d'admiració; i les primícies dels malalt no's Lieder, de Franz Schubert.· Els pW.Jresos facultatius, ni· . - ... del mal rioÍs poden aturar les juntes «les sefarrta, cinc 43 ampolles de .medícines, dels sense compfarels pòlvors-, que deia el pacient. impacierrt. Ell no's fa il=lusions: Plaudife, amici, comedia flnifa est, diu entre humo= zista í sarcàstic, després d'una inútil corisulfa de m etjes. L'es= perit però res ta assossegat: Beethoven veu venir la mort sense .. t�mensa, perquè ha fer les d'ofuscació gosà ofendre'l, l'elevarà paus ara amb el Creador. Si el beneeix, perquè, de un no jorn tardar, la joia sens fi. Més, al bon cristià li cal ací baix una rat,Hicació palpable i eficient del pade entre la Criarura i el Creador. El docfor a Wawruch cregué que devia avisar Beerhoven l'hora de "complir sos deures com a ciutadà "Amb la més gran delicadesa-diu el que· í era home arribada religiós". seu a testa t.r+vaig escriure ep un fqll de paper les paraules admoní tò ries Beerhoven llegí Í'escrif amb exemplar serení tat, lenramenr i medifafiva: son rosfre semblava fransfigurat. Després amb corclialífat ï al mao ... reix ternps solemnialment, m'allargà la mà i digué: <·Feu venir el sacerdot». I romangué qtrie tarnerrt absort en sos perasamerrts¡ i amb una inclinació de cap semblà voler dir-rne: Aviar ens reveurem". Rebé fervorosament el; ú1i:ims el mirrisfre del Senyor, li digué: Sagramenrs i, en marxar (<Gràcies, reverend Pare, per haver=me portat el consol». L'agonia es prolongà dos dies mortals. �Duranr el dia següent (al d'haver sigur sagrarrien ta.t) escriu Gerhard von l'home forr jeia comp le tamenf íriconscienf Breuning, Son estertor era ral, que podia sentirse a alguna dí stàricia. Sa còr­ - - .. pulmons no �feblits, lluiraven com 'geganrs que s'apropava. L'espedacle era esfereïdor. Encara que sabiem que'l pobre home ja no's donava compre del sofrí­ ment, era cosa imp.ressîorranf veure com aquell ésser noble, pora poderosa, sos amb la mort irremeiablement errtregaf a la destruccíó, estava fora de l'abast de rora comunicació merrta], Ja el dia 25 pensàvem que finaria a la nit; no obsfanf, el26 encara el trobàrem en vida, respirant, si això hagués esfaf possible, amb més forr esterfor qire'Ï dia d'avans. Era ja vingur l'insranr A les 5.de Ia ta rda, la nada per la viva suprem. cam bra del moribond és il=lumi= al qual segueix un frQ fulguració d'un llampec, 44 ....... - ' vlolent. Beethoven s\ncorpora, es téri el braç dret majestuosa: ment, "com un gen�r..ll que dona un ordre al scu czrèrcíf." Es l'últim esforç; el cos cau inert; tot sembla acabat. .. Més, l'ànima, :6nit el combat d'ací baix, s'envola anrurrt., amunt, llà, on els astres canten i llà, van glòda rient triomfants; on un I l'ànima entra la pel cel Joia en de la Novena Missa Solemn is; gran beG inflama els cels. possessió de la joia Simfonia i resta en i í de la pau de:6nitives, "Agnus Dei" de la Ía Pau de l' sumida per l'Eternitat l'Amor immens d'un Pare. - 45 Ap é n d lx 1 La V Sessió del curs de 19'26-19'27· de l'AssociaCió, La Música de Barcelona, celebrada el dimarts, d'Am.�cs de dia '25 tà al de �ener de 19'27, al Palau de la Música Catalana, sajus» p rograma reproduït a continuació amb les notes que ra cQmpanyaven:, VIDA CONfERÈNCIA DE BEETHOVEN AMB IL=LUSTRACIONS MUSICALS PER VICENTS M.a DE GIBERT COL=LABORACIÓ DE LA, PIANISTA AMB LA MARIA, TRIÓ· DE GIBERT J Preludi,' op. 39, núm. 1. Or�ue INFANTESA r JOVENTUT A BONN., Variacions sobre un tema del comte WaldsteIn, Plano a quatre mans Il Preludi, op. 39, núm. '2. Or�ue EL PRIMER PERiODE A VIENAy Vari�cíons en mi bemoll, amb Plano Fuga,op, III Preludi en fa Or�lle menor. ELS ULTIMS ANYS. LA MORT. " Sis . Baf;?atel=les, op. ,_l, )?iilno L": 1'26 , �. 49. - . , . 35. OBRE'S' D'ORGUE La: restà .ear rera d'or�anista,de. Beethoven, irrterrompuda la "familia" musical de l'Elector, suplantà en a aviat el jovenivol vvirfuós de d'adolescència ens han pervingut bellament iniciada, deixar de formar part de Bonn; el virtuós del.piano p remattrramenf uns l'orgue. D'aquells anys Preludis, publicats amb ol posfertorîtaf "per piano o orgue", i actualmerrt classificats entre les obres solfes de piano, els quals, però, foren concebuts ex= ade= pressamenf per orgue í solamenf a l'orgue hi troben llur al limitada confríbució reperforî quada expzess ió. Aquesta del rei dels instruments, mereix certament ésser coriegu­ da; assenyala uri punt de parfída, que,' per dissort, no té tonti= nuació. Hom imagina ço que hauria sigut la producció orgànica : clàssic de Beethoven, dels seus recordar la en pregonesa -. d' expressió de mants 11 adagis. ELS Dos 39, publicats en ro PRELUDIS PASSANT PER TOTS ELS TONS MAJORS, OP. 1803 per Hoffmeister und Künnel, de. Leipzig, perfanyen precisamenf, segons Thayer, al temps que Beethoven tingué per mestre l'organista de 'la cort de l'Elector, Neefe. Sens dubte, els exercicis pràctics de modulació li suggeriren el les quals, dintre del pla preconcebut i donada una escriptura més harmÒnica que con= frapunfisfica, la figuració és variada í l'interès musical no de=' desenrotllament d'aquestes peces, en falleix. EL PRELUDI und Industrie trobada EN FA MENOR 'Comptoir exemplar d'ús un en fou de Viena. publicat en 1805 pel Kunst Segons una nota autÒgrafa·, de Beethoven, fou compost als A diferència dels altres Preludis, tenim ací un assaig d'escriptura per ímífaciôi.imolf probablement, els preludis de 15 anys. Bach serviren de model. Damunt hom diria de Leipzig. que d'a'questa\pàgina plana l'e�perit orgànica, recollida i expressiva, del vell Cantor de Sant Tomàs lS si, ' OBRES DE PIANO Hem triat, entre les' obr�s pianístiques de Beethoven tres que són respectíva­ que no formen sèrie com les Sonates, una cada de Ies époques de sa vida. menf represerrtatíves de Les VARIACIONS SO'BRE UN-T,KMA DEL,COMTE WALDSTEIN te .. 'd�l ���pÒ�H0r de primera 'voladá i re" pròpia presen ten eilloable esforç dé donar varietat-i irlterès a, un pen" samenf melòdic, pàl-Iid de curt f alè, Són uti, gentil tribut d'afecte..í agraïment al fidel, amic í-profectom que, temps a venir, nen l'i'ngenuifat í llegat 'a' <la posferífat en, ésser v,i�clilq:t a-trna obrà .mesfrra, l',op. 53, la WaJdsiein=Sonafe, Les VARIACIONS EN, M! BEM¡QIá_, AJI;IB' FUGA,' OP¡ 3�,'d�dica= des, al Comte Moritz Lichl1owsky, c0.mpostes eri 18.02 i publ:i= cades,l'any 'segücl'1t per Breitkopf unE! H�ri:el; de Leipzi::l¡ ,ofe":." reixen un doble interès per sa vàlua' irihÍnseca:i pel:{et ;,culiiQs ',' de preanunciar el final de la Simfonia,; Heroica. Una melodia' franca i impulsiva del ballet de PnJmeieu propor.cionà el tbma; en varíar-Ïo, Beethoven espandí el seu virt.uosisme p iarrisf.ic, més subordînat sempre als drets superiors de la música. Ja .en 1804, la Gazeta Musical Universal de Leipzig sintetitzà d'una manera molt justa les caracterîsfiques .d'aquesta, obra: :;:rmagi= n�ció ines�otable, caprici original, �èntim�:rit: pr0�nd"; Elpatró veurà �o� nom -:,,' " ", , , fema vaniaf és ací desloordaf amb una audàd'a" q�e Beethoven podia permetre;s., Ans: d'entraI; e� 'lés var.ia». cians pròp'iamenf dites, s'entreté en trn joc atlètic amb el baix d�l tema; i, a con tirruacíó de les mateixes, extreu' del tema I tota corrent del sols sa un essència melòdica en un formós largo de. r iica orna�entació. , les primeres notes caracter.isfiques del baix, basteix' robusta fuga, ver joc de tità. Per a terminar, reprèn el te�a' Aprés, amb una figuracions acompanyants i el tramet a la mà esqwerra, fent preveure ço que serà aquell fglorÍós esclat del ,m�taIJ, pro= claraat-]o, en les darreres pàgines de l' ,Heroica. amb noves .. ' Les 51s B.\GATI<:L=LEs, op. 126, ,SOIl na com les de 119 petites peces i fragments reunits a l'atZaF. En les, Beethoven hi trobà un esplai mentre treballava l'op. 33 i' cornp orrdne» en la termj� de la Novena SÙlfol1ia (fi de 1823; primer semestre de Noftebohm, 1824). després d'ùn minuciós anàlisi, deduí 'que les sis peces que les integren foren concebudes com una suite homo= ¡,¡ènia, per afinitat a contrast sentimental, i i:a�bé pel nexe tonal, nació círcumsèància aqu.es'ta moli: significativa en la mú siea beethove= niana (la tonaIH:at,va descendint per terceiès majors):;fií ha, a més, el'festimqui del propi autor, q�� escrigué ::il marge d'uns � ,51 _ �" _ , apunfs per alprimer número: "Cicle de Ballatelles"'(KleinigkèH:" a Schott, de Mainz, per a llur publicació En oferlr-les en). (foren publicades declarava que eren lo millor que havia escrit en el gènere, En veritat, són eminentment repre­ sentatives de la "tercera marrera amb les alternatives de j oio» en 1825), , sa vigoria , d' enlairament espiritual i amb les caracterisûiques d�una escriptura que il voltes hom diria que es vol despendre i l'inst:rumen{, establint: una ampla separació part acompanyant: i l' element: melòdic que es descom­ pon en irifzacions celest:ials. L�nz, amb sa originalitat: d'expreSE sió, fa el milI�r elogi de les Sis. Bagatelles, dient: que són" els de la materíalîtat de entre la llims ele l'istil dels últims Quartets." II Aquest:a conferència no és més que una evocació de la en alguns momerrts i aspectes significatius. Ens plau recomenar la lectura del Beethoven de Vin3 cent d'Indy, en Ïa col-Ieccíó "Les Musiciens célebres de l'edi= tor Henri I_aurens, de Paris; la biograíia hi és essencialment: complerta i iUusfrada para.lel-Iamenf per trn estudi de la músi­ ca de cada una de les fr es maneres beethovenianes. L'esperit vida de Beetho"en , de l'aut:or de la Míssq Solemnjs és copsat: amb veneració i int:el= ligència per un delS mestres· moderns que li han tributat: un culte més fidel. L'obra morrumerrta] del rior tamertcà Thayer ofereix la més gran riquesa de documerrtació llargs anys de la seva vida reurrlnf biogràfica. Thayer esmerçà t:ota mena de records i do�u= beethovenians, per tal de reconstituir amb el mé� gran detall la vida de Beethoven. Son trevall de redacció arriva a l'any 1816; terminaren l'0bra els Drs. Hermann Deiters i HUllO Riemann. Recent:ment:, The Beethoven Association de Nova York há publicat: l'edició anglesa -la redacció original de Tha= ments anglesa, per be que fos publicada traduïda a raIe. many, -d'aquesta obra tant: imp or tan t, revisada i esmenada per Henry' Edward Krehbiel: The life of Ludwig van Beet: hoven by Alexander Wheelock Thayer (3 vol., 1921), yer era III 12.- Per aspera ad astra. Pàg. "A Bonn s aquell vespre, al número 934 del Rheingasse. Al pis dels Beethoven es celebrava la diada de Santa Magdalena, a honor de la mes tressa ,de la casa, nada Magdalena Kewerich, i alguns músics de la capella electoral s'havien donaf cita a casaclel tenor de la Cori:, llur company Johann, vari Beethoven, ,per tal d'ajudar=lo d'ob= sequiar els convidats amb una mica de música, barrejada amb sajsí tjes a la brasa, begudes refrescanfs i paraules jovials. »A la cambra d'honor s'ha disposat un clavecí i alguns, pefif s es feia festa anomenat carrer farisfols. Sota dosser de un htllatge, on seurà la senyora [a Beethoven, apare.ix dins m�ister Ludwig'van Beethoven, el déu lar d� la s. Iustre de la familia un It casa, van Cavell= daurat el retrat del l'home il= ... »Davant del clavecí heus=aqui 1= i= marc un Ludwig, al tre Es el més gran dels seus néts, nen de vuit anys apenes, que's díspo­ sa de tocar una sonata de Mozart o de Philipp Emmanuel Bach, sota l'esguard benèvol Romberg, els Ries, els promet una dels mú.sics de sa corporació, els Reicha els Simrock, l'ador Lux Sa p recocí taf ... anella nova a la cadena ininterrompuda dels Ca= »ellmeister. [a çà u= lD a �o »AI costat, nrirarrt-Ío tendrament, veiem la senyora van Beethoven, jove i bella encara, malgrat ,els trets fadgats de sa fesomia... En que home ben ,t= ), un poc severa; un el concert familiar. Es der rera, mai no hi fa falta a de frare .escolfa amb la un �rganista, semblants festes el Pare ... En fi, faç allargada, la mirada plantat, blanca de dbu la perruca pòlvors. Es el pare. »Tal és el quadre la= .er angle de l'habíi:acíó, Hanzmann, va ie- ·un més gran atenció quer de la família í qual, per aquesta queras p iz.fa un el bonhome Fis,cher, fie= proveïdor de la corp oracíó dels músics, el raó era algunes vegades irrvitaf duní r-se als ben diferent, cal �onbssar=ho, del quens han preserrtaf els romànfics, massa dominats per la passió de la dissort. En lloc �'un Beethoven malrractat, aço tat, plorant sem= amics;' quadre 53 I. Pf�, veiem qui reconeix un ble, l'exibeix en empès grans fa�uHats-i, a�b un • 'f _ enèrgicam enf al infant ses t 1", ., un trevall or'gull per ben un pare perdona= . concert, rejoverrirrt-lo.; Vincent d'Indy: Beethoven IV. noi d'onze Pàg. 15.-Ludwig, anys ... Ludwig van Beethov�n fou batejat el17 de desembré de 1770; nasquè, doncs, segons tota probabilf ta t donats els cos= turns de l'época, el dia d'avans, e116; potser e115. Quan comen= çà de. revehr disposicions musicals no gens vulgars,' son 'pare el va fér passar de primer per mês jove d'un any, i després per més jo�dos, sens dubte sùggestionat per la carrera brillant dels fills Mozart. Beethoven mateix, als quaranfa anys, creia no tenir=ne més que trerita vuit, atribuint la seva prÒpia fè de ba= sols visquè sis dies. Aquesta circumstància origina alguna confusió en les d�des de sa infantesa i sa joven tu t.Ï Als set anys i tres mesos, el 26 de . fism'e 'l- un germà seu del mateix nom que 1778, el pare el presentà en un concert públic, arruncianf10 com a "flllet seu de sis anys". Neefe en sa comunicació al Magazine de Cramer l'anomena bona fide "noi d'onze anys" les març '. tres Sonales dedicades a rEledor apareixen "compostes'a l'edat casos l'eda't real es dotze anys, camí d'onze anys». En ambdos dels hehe. Cal remarcar que Beethoven, per la música, precocitat prodigiosa de Mozart. excel-Ïerrtmenf dotat no si be fou un noi iguala I'exemple-úníc de v Pàg. 19.-Les siluetes en paper negre .... Beethoven conservà tota la vida la silueta d'Eleonore, com pot vewres eh una lletra a 1er, de1'7'd'oëfubre de'1826: 54 Son "vell amic esfímat , Wege- ¡¡Ting encara ía compendre tut e� só� :torchen; silueta de ia teva pafs, <dones, els bons í esfimats records de la meva joven= com - precioeos ericara , . VI Pàg.20.�Cinc avans anys El primer sojorn de Beethoven les noves alarmants de la salut de la seva, escrita a son a ... Vie�� mare. fou escursat Heus=aquÍ'una per lletra reforn, i adreçada al Dr. Schade, advocat d'Augsburg: ,El15 del mes de la tardor, Bonn 1787. Molt noble í parfícularmenf PL1C imaginar fàcilment i no sar pue; desmentir que teniu coses raons ben poc favorables; emprò, d'haver=vos indicat les meves car excuses, raons amic! ço que haureu pensat de mi, ben fonamentades de no' vull que, espero, Dec corifessar-vos que, excusar-rne pen= avans faran acceptar les de des ma sortida us d'Au�sburg, l'alegria, jurrtaraenf amb ella la salut, han comen= çaf de declinar; a mida que m'apropava a la ciutat nadiua, rebia i aconsejlarrt-me de viatjar més depressa "que de costum, car Ía meva mare no's trobava en un estat 'de salut favorable; aíxis, doncs, em vaig apressar el més possible, tot. i no lletres del . meu pare trobar-me gaire be; el'desifj de poder v eure encara una vegada meva mare descartà tots els obstacles i m'ajudà de vèncer les la més grans dificultats. Vaig de salut més miserable; sa reveure malaltia ma era mare, però err l'estat la tisis i morí en fi, fa unes set setmanes, després d'haver passaf molts dolors i moltes la millor penes. Era per mi una mare tant bona, tant amable, amiga! Oh! ningú més feliç que jo, quan podia pronunciar en= cara el dolç nom de mare i aquest nom ella el'senfia! A qui el podré :dir ara? A les mudes îmatjes a semblança seva qu'evoca l'imaginació? De des mon retorn, he tingut poques hores agradoses; tot a,c¡úest temps m'ha afurme nfat l',as�a, que tal vegada podria degenerar en tisis; arr'això.shí afegeix; la melan. 55 coha,�que per mi es Poseu=vos en lloc un mai gairebé fanf meu, i espero gt:an m'oforgareu com el ia malaltia. perdó pel meu llarg silenci. Quan,t als tres Carolins, que Hnguereu h. gran bondat i 'amistat de deixar-me a Augsburg, és precís que us de= mani per tat la car, sor i t aJgun temps un poc d'indulgència; el viatge m'ha cos= rio ting aquí ni puc esperar cap compensació; a Bonn no m'és favorable. Em tanta estona amb vla meva perclonareu d'haver=vos molestat xerrada; t.ot aixó erri necessari per excusar-me. Us no prego no'rn priveu de la vostra valuosa amistat; ésser nns a cert grau digne d'ella. desitjo Soc, amb el tant res com més gran respecte, vostre obedient servent i amic L. v. Beethoven Organista de la Cort de l'Elector de ColÒnia VII Pàg. 27.-En abandonar Bonn El ... d'haver sigut Beethoven, francament admès, de des sa arribada a Viena, eri els salons de l'alta aristocràcia per I'eíícàcía de-la doble, pr esen.tació de .Waldstein i l'Ele"dor, ex= . fet. plica que nq pensés un .mornenf de seguir la carrera d'organista desglèsia. En dir, cap a la n de sa vida, a l'organista Freuden= berg que '«els seus nervis no podien resistir'�l poder de I'Insfru­ ment .gegantí'), parlava.per imagi nació, no per la. realitat; car, precisament l'orgue, instrument .gegantí, hauria traduit admira= blement els millors moments de sa alta .i'nsp.iració. D'altra ban= oposat a son temperament com a executanf, d-dhuc tocant .el piano, servava la posició correcta del cos da, l'orgue car, no era pròpia d� l'organista i í no exagerava braços. 5,6 els. mòvíznerrts de mans VIJÍ Pàg. 30. -Quan un college Ve¡ri's, per e es troba xemple, la se¡rLient lletra ' .; probablement: Molt estimat le necessite! en a CZèrny, del 1818 . . Czernyl Acabo de saber que us trobeu eri una situació que real: ment mai no havia sospitat; vclgueu mos trar-rne vostra corríian­ ça i Irrdí car-me solament de quina manera vegada arranjar-se (sense cap zel vulgar de meva); aixis que prengui alè, vull parlarvos; aprecio i estic dispost a p rovar-Íro amb els les coses pzo tecció esteu meus poden tal per part­ segur que actes a us cada moment. Amb una vera es fimació, vostre amic Beethoven IX Pàg. o1.-L'Amada Immortal. La lletra per cura L'Amada (Ge�er de d'En a .. I'Amada Immortal fou publi:ada en català, formant part de l'article F(rederic} Ll(iurat), de Beefhoven, ap a re g uf a Revista Musical Catalana 1909). Ens plau reproduir aquesta versió: Matí del 6 de Juliol Mon. àn!]el, mon tot, mon jo. No més qu'alfJ'UbS mots, avui, ; am� [Ï ap ic (amb el teu demà); la meva habitació serà de: :6.nitivament 1l0fJ'ada: quina miserable pèrdua de temps en aquests. riegocis! ¿Per què aquesta tristesa p regoria, quan la neces sifat parla? Et'nostre amdr ¿pot viure d'altra cosa que de sacrífícis i de ¿Pot;; fer que tu siguis tota meva i jo Déu; esguarda Ja bella �aturalesa i calma ton cor deu s'ucceir: l'amor ho exigeix tot, i amb dret; és pr ivacioo s? tot teu? Ah! sobre lo que lo .que passa pn' m rssa facilitat mi .que amb fu, jo haig per fu amb mi; però, tu oblides amb per mi i per tu. Sl. fó-ssim de viure 57 - J del fof units, tu sentiries aquest éÍoÍor tanÍ: poè com jo. Mori viatge ha sigut .terríble.í no vaig arribar aquí nBs.' ahir a les quatre del matí; ·com q��:J;l� faIf�ven ca�alls, s'escollí 'up altre ca�í: però, quin camíl A l'última parada, aí� m'aconsellà que no viatgés de nit. Per' a espantar-me, em parlaren d'un bosc; però, aixó 'no feu sinó excitar-rne i em vaig enganyar; poc se n'hi ha faltat per a que'Í cotxe no's rompés en aquell camí . . t�n;ibie, .oo�' , un fons, sense els. que un altre camí carni de camp; m'hau;r;ia' quedat pel sense conductors Esterhazy, en ordin�ri, amb vuit cavalls, ha tin¡¡ut la mateixa portava. . senzill carni. amb quatre; no ob�taht he sentíf un cert goig, com cosa. Ara depressa, tor= sempre que feliçment he vençut al¡¡una no puc nem de fora en nosaltres mateixos. Ens veurem aviat i avui comunicar-fe les reflexions qu'he fetes sobre Ïa.meva vida ¡jo sort que , duranf aquests pocs dies., Si'ls nostres cors fossin sempre l'un semblants. Mon pit està aprop de l'altre, no en faria pas de p lé d� coses per a dir-fe. Ahl hi han moments en els quals troc bo que la paraula no és res, encara; alegra'm, resfa'm ndel, únic tresor, mon tot, com jo per fu. Serà necessari que'ls Déus arreglin lo demés, lo que riecessifem, lo que deu ésser de nos= mon alfres Ludwig Ton ndel - ... Dilluns ;1 vespre, 6 de Juliol Tu sofreixes, mon ésser més car; acabo de saber que s'han d'entregar les cartes a la primera hora. El dilluns, el di= jous, són els únics dies que'l'correu surf cap a K. Tu sofreixes. Ohl allà on soc, tu hi ets també amb mi, amb mi i amb tu; jo procuraré poder viure amb tu; quina vidalll Aixíslll sense tu, perseguit per la bondat dels homes aquí i allà, bondat que pro= L'humilitat curo tant poc merèixer, perquè no m'en crec digne; de l'home davant l'home me famal, i si' jo em eonsidero eri ma . amb l'univers, ¿què soc, i què és, també, aquell que Ji diuen gran? I no obs tarrt.r+¡ heus-aqui lo que hi ha de diví en l'home, ploro pensant qtrefru rio rebràs probablement flns relació' - . , . dissabte les primeres notícies meves. Per molt que m'estimis, jo t'estimo més. No t'am,aguis jamai de mi. Bona nit. Essent ep un punt d'aigües me n'haig d'anar a dormir. Ahl Déu, tant aprop, tant llunyl ¿no,és un ver edinci celestial el nostre emprÒ 'sòlit com el nrmamen£? 58 amor, . Bó� díá, el"7 de j uli'òl'·- , .', Encara al-llif:, les meves idees volen' ja vers hi; mon Amada Immorfal, tan aVIaf joioses com tristes, esperant el des= tí satisfarà els' nostres desitJos; no 'puc ví'ure sinó errteramenf amb tu; sí, he dicidit vagar ben lluny Bns que pugui llanear-me eu els teus braços, dir=m�, prop teu, ben a casa meva, i aixecar la meva ànima, rodejada per fu, Bns al reialme' dels esperits,­ si, malhauradament, ès necessari-fu pendràs coratge, i això et pensant que fu coneixes la meva Bdelitat jamai ningú més posseïrà el meu cor, jamai, jamai. serà sobte tot fàcil per tu, car ¡Ah! Déu, ¿per què tenir d'allunyar=se de lo que un home estima aíxis? I, no obstant, la meva vida a V., tal com és ara, és una vi= da rni ser able. Ton amor ha fet de mi l'home més feliç i més des= graciat alhora; a la meva edat, tindria n ecessí tat de certa uriifor­ mitat, de certa unitat de vida, i ¿pot existir en les nostres rela­ cions? Angel, necessari, per acabo de saber queLcorreu surt tots els dies i és consegüent, que termini, per a que tu' rebis de seguidaaquesta car ta. Has de tenir serenitat, rant se.reriamenf la nostra existència que ens aïr, proposem: viure quins desitjos i plegats; siguis serena +-aima'm.i.r+avui quines llàgrimes per tu ,-tu. fu, nia vida ... . .. . toL.-Adeu! Oh! continua esfimarrt-me, ben Bdel del teu aímat, +-mon el cor és sí nò mi= car no podrem realitzar lo'que no desconeixís L. . Eternalment tell, eternalment meu, eternalment nostse. r'--' x Pàg. 32.-Sa consideraciô envers les donés casades ... Les següents lletres de Beethoven (del 1808 probable= amb el seu estil desordenar, sovint confús, ca= ment) il=lustren racter.istíc vehemenfs , !;l'ot, ses falfes quan de tacte im:premeditades hom dubta: de la re�titut de ses Maria Kiéné, 'pianista, era dei�eble seva; bibliotecari del comte Rasumowsky. i protestes ses írafencioris. son marit, Bi= era Mme. Bi!;l'ot fou una deÍes millors 59 -- , intêr'pr�fs èÎe Beetho" Thayer, "el seu ènfusiasroe i sa profunclitat. de afegien Doves belleses a les que ell havia concebut. ven; al dir de sentiment Un dia li tocà una sonata que acabava de compondre, de tal fai= só, que Beethoven no poguè menys d'observar: "No és, exacta= ment el caràcter que jo volia donar an' aquesta pessa; perÒ, con= Hnueu a la vostra guisa. Sí ce nest pas. tant a [ait moi, c'est mieux gue moi.» I Ma estimada i honorada Maria! El temps és tant bo i qui sab si també ho serà demà? Us proposo, doncs, anar-vos a buscar aVUI, a mi tjdía, per un pas= s�ig .en cotxe. Com probablement Bigot ja serà fora, natural= ment raó, podrà. venir amb nosaltres, mès renunciar per aquesta qireÍ mateix Bigot no ho exigiria. :en aquest temps els. matins son bons; per què no aprofitar el moment, que no penso nomès s'envola? No fora propi d'una dona tant il=lusfrada í de criteri com Maria re tusar-meÍ més gran plaer, obeint sim= tant p resf ples escrúpols. Oh! quansevulla raó quem dongueu, cas de no aceptar ma proposta, no ho atribuiré a altra cosa que cl la poca confiança que hi teniu en mon caràcter i creuré que no sentiu per mi una vera amistat. Feu que'Ïs bolquers abriguin Carolina de cap a peus, a ti de que no li passi res. Feu=me resposta, es= timada M., sí podeu. No us demano si voleu, pcrque aquest punt sols podria aclarîr-se amb desavenfatge- meu. Escriviù-, doncs, nomès un d'aquests dos mots: si o .no. Adeu i feu qiaern sia concedit el plaer egoista de compartir amb persones, per les quals ting tant d'interès,]¡a radiant fruició de la joiosa i bella natura. Vostre ami e, qui us honora L. v. Beethoven II . Estimada Maria, estimat Bigot! Sols puc expressar el més profund disgust en -saber que els· sentiments mé� purs, més innocents, poden ésser sovint mal interpretats; tot i r afed� que m'heu dernos traf, mai he pOfZut p((nsar que hi haguès altra cosa> que l'amistat qœem teniau. Em . . 60 creieu sens dubte ple de fatuitat i. mesquînesa per suposar que les deferències de persones excel-Ients com vosaltres m'havien de fer pensar que tenia tot seguit �uanyada la vostra iriclínació: d'altra banda, és un dels jamai altres relacions meus nir altri;J no voldria, per que culpa principis fonamentals eosfe­ no les de l'amistat amb la muller de' de semblants relacions, omplir mon de descorrííança contra aquella qui un dia tal vegada compar­ tirà el meu destí i fer=me aixís malbé la vida més bella i més pu: cor ra. Pot molt ben èsser que alfJun cop ha�i dit aneri Bi�ot alfJu= al�= plagasîtat mancada de delicadesa; ja us ho ting dit que que altra vegada soc molt incivil. Soc, amb tots els' na na amics, natural en hi compto també extrem i detesto tot BifJot; si alfJu�a enconqîmenf: cosa meva el con entre meus aquets trar'ía, ramis: tat exigeix d'ell que m'ho di�é i em �ardarè :q¡.olt be de cau" altre disgust; més, ¿com pot ésser que la bona María atribueixi als meus actes una sifJnincació dolenta?,. sar-Ïí un Quant i a la meva îrrví tació Carolina, havenf-se oposat a un Bi�ot passeig en cotxe amb el dia d'avans de vos que'l fes= siu sola amb mi, jo devia creure nafuralmenf que ambdòs tal ho trobàveu poc correcte o xocant, i en escriure no pre: vegada tenia altra cosa que fer=vos compendre que no hi veia cap mal, dir que donava una �ran importància a que rrorn dorigues­ nega tíva, era solament desitjant decidir-vos de fruir de aquell dia magní6.:c; .volia el vosf.re plaer i el de Carolina més i en siu una que'l rien a i creia, declarant que la vostra malfiança o un retús se= verdadera injuria quern [arieu, quasi obligar-vos de cedir instàncies. Això mereix ben be que penseu 'com podeu meu una mes fer=me· oblidar que consicleranf alhora us tra deia que maljufjaveu, l'acfualjudici que/feu qu.em jo tenia raó, àdhuc d'aixÒ; dirvos era m'haveu fet malb� aquesta jornada sereína; bones disposicions i el bon temps. Quan mes més aviat festar=vos que, si una que anava a broma, de mi demos­ pensar a lo que vos pensàveu, casa vostra, algun mal s'esdevindria sense que no tenia altre tot. de vostra part, em objecte convé, i que �empre que no mani. Hng altre i tal és desifJ poder p;op també la verifat; suposant i tot el cas que hi en tot aíxó hagués trn sentit ocult, sovint l'amistat la més santa pof tenir els seus secrets; però interpretar malament el secret, d'un amic, penl,ue més Ilran .que viure 61 - vostre, no's pot endevinar desseguída, aixó és ço que no deviau fer. Es= tîmat Bigot, estimada Maria, mai, mai, rrorn 'trobareu vil; de des l'infantesa vaifl apendre d'amar la virtut i tot ço que és bell i bo; haveu fet molf de mal al COl; meu; tandebó serveixi per que siga més i més ferma la nostra amistat. Avui noem trobo gens be i penso que no us podré veure; ma i ma imagi= sensíbtllfat nací6 m'han retret continuament, des d'aïr després d,els quar= fefs, que us havia fei: sofrir; anit he anat al RidoHo per tal de dish",:ure'm; perÒ, i ern deia Abatut, he va, en va; per tot em perseguia la vostra Imafge, tan bons í potser marxat. Escriviu;"me sempre: són sofreixen unes V osfre sincer amic Beethoven qui per causa te" ratlles. us abraça tots. XI Pàg. àà, -Beethoven escriu orgullosament La següent lletra, a l'editor Steiner, és una mostra de l'estil Írumocis tîci alhora au.to ritari de Beethoven: Al noble Lloctinent General Von Steiner Per entregar en pròpies mans. Publicandum: Hem decidit, i decidim, segons nostra pròpia expenen" Concell, que d' ací endevant en totes les tHol alemany, s'hi posarà, en lloc de piano= cia, i escolfar el nostre nostres obres amb forfe "piano de mart.eljs , (hammerclavier); consecuència, el en nostre excej-Íerrt Lloctinent· General amb els seus ajudants, com tots els que intervinguin en aquest afer deuran ajustar llur conducta per tal d'assegurar l'execució del present decret. En lloc de pianoforte, piano de martells. Queda doncs, això convingut i establert una vegada per sempre. Donat, etc. el23 de gener de 1817, per Generalissimus M.B. ' , " - - 62 XlI 45. La Pau de I' e Agnus Dei" Pàg. l'Agnus Dei i ellJrpludi de la Consagració, llà on el sen= firnerrt religiós de Beethoven apareix més claramenf, Tota la misericÒrdia llarga exposicíó en la qual l'humanitat' implora la en l'histò= bellesa d'una no igualada de l' Anyell diví, és l'altar de vers Si l'oració se'n puja tant palpitant ria musical.. Pau: pau l' Anyell, víctima de l'Odi, és que d'Ell implora la ha escrit Beethoven. Lluny tot pensament de inferior i exterior rancúnia, lluny tota lluita ínfima, tot profund descoratjament. el tema de la Pau ha brollat l�umenós i calmat, fora del to inde= Es encara .. " " la fonalitat de re major, la tonalí­ la tat de la Fe, de l'Amor, la que es recerç de la Caritat en IX SímfonÍa. Aquest tema revesteix un caràcter pastoral; dona perque la Pau no viu a la impressió d'un paseíg pels camps arbres del bosc, on la dels dels rierols de la vall, ciutat. Es cis de sí menor, i ens retoma a ... prop demana això l'inquiet ciutadà; que l'artista la cerca car no n'hi ha de pau al món i és per fóra del món: Sursum corda, «Una senzilla exposició de fuga, del tot regular, prepara l'eclosió de la Flor pacífica, d'aquest tema afirmatiu de quatre el qual, devallanf dîrectamenf del cel, dona tesfímo­ compassos, ni que l'ànima ha assolit, "Els fimbals i en fi, la Pau tant desiúiada clarins a distància ... anuncien dos cops l'exèrcit de l'Odi... "Es precís pregar, pregar, pregar", ha escrit Beethoven en sos bocets. "Per damunt de tot, la força de la Pau interior ... Triomf!,. "L'angoixós: "Teniu pietat de nosaltres! de nosaltres, assaltats de totes bandes pels dimonis de rOdi", cedeix a la ... confiada invocació: "Doneu la pau a la nostra ànima!" La dolça. "r és, en que s'imposa novament. meravellosa I, al bell una planta la joiosa Pau s'engrandeix com retirada sonen la timbals cim de sa i:1ja, merrtres al lluny els l'esclatant dels esperrts J..:I Mal, s'espandeíx una última vegada sembla exhafloració dels compassos incomparables, que efecte, la Pau quatre 63 lar cap al cel el per-fum d'acció de gr-aCles de l'ànima recoriezu­ da -¿Hi ha res més bell en tota la Música? l per expresar la Pau reconquerida amb l'ajuda de Déu, ¿pot hom imaginar un homenatge més sublim d'un creador humà a son diví CreadQr?" .. Vincent d'Indi: Beethoven. � � �.�-y-�� ���.: - _, - - 64 Index Pàgs. I. Infantesa II. El primer període de Viena. 23 Ill. Els últims 35 Apèndix. i joventut anys. a Bonn. La mort. 7 47 ORFEÓ CATAlA BIBLIOTECA BARCELONA �L Reg . 1t:9¿ .L�.3). Sig. . (B.ee.) l.i, h .. .. .. . J] ::..Vnl::.:CI.5: .. Preu: 2 píes.