Vida de Beethoven : amb motiu de la commemoració del centenari de la seva mort
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Editat a Barcelona : Associació d'Amics de la Música
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
oven c, f"" PUBLlCÁDA ",' AMB MOTIU DE. L,A COM- MEMORACIÓ DEL CENTENARI DE LA SEVÀ'MO�T, PER DE L'cASSOÇ/AC/Ó l;"'A MUSl.CA,1>. .- 1 raduida p Ia NA S I er F OLC HIT O R- R E S • Barcelillla-1921. LA VIDA DE BEETHOVEN LLUIS Dibuix d'Aug. original von Ktoeber (1817) VAN BEETHOVEN en 1817 L'originalfigura dèl Dr. Erich en la coltecctô Prieger, de Bonn. ROLLAND RO/ffAIN VIDA DE # BEETHOVEN e. AMB MOTIU DE LA COMMEMORACIÓ .. CENTENARI DE LA SEVA MORT TRADUCCIÓ CATALANA PER IGNASI FOLCH I·TORRES DEL FRANCESC PUJOL amb l'admiraciá deL deixeble i L'afecte de l 'amic, Ignadi FoLch i TO/Tu. «Jo vull provar que tot aquell que s'ha portat bé i noblement pot su­ portar, precisament per això, la dis­ sor t.» Beethoven 'AMBIENT ens que l'Ajuntament de Vie­ [8[9- envolta és feixuc. La vella Europa s'engorroneix en una viciada. Un mlaterialisme damunt el pensament i vernants a de febrer de t na, atmosfera pesant i grandelsa sense pesa l'acció dels go­ entorpeix i dels individus. El món mor d'asfíxia i vil. El món s 'ofega. en son egoi sme prudent Res­ Obrim les :finestres. Fem que entri de bell nou l'aire lliure. pirem l'hàlit dels herois. no un combat de cada dia per a aquells que la mediocritat de l'ànima, i, ben sovint, un trist el grandesa, serrse felicitat, lliurat en la solitud i La vida és dura. Es resignen combat, serrse silenci. apresos a es tasques per atuïdores i inútilment, dels homes sense la pobresa, pels durs neguits casolans, per les esrúpides en les quals es perden les forces esperança, són separats .els sœns.e uns un raig de joia, dels altres i ni la tan major part sols els resta la dissort, dels el consol de poder donar la mà a llur.s germans són ignorats i als quals ignoren. No poden conhar més que en ells mateixos'. hi ha moments. que :fins els més forts Haque­ en quals gen al pes de llurs £,aties. Ells demanen un soc ore, un amic. ajudar-los jo m'emprenc la rasca d'agrupar a llur entorn els Amics heroics, les, grans' ànimes que sofriren pell bé. Aquestes Vides d'Hom.es il-lustres no s'adrecen pas -a l'orgull dels ambi­ Per a ciososi són dedicade,s als dissortat.s. A aqu ell s que I, qui no ho és, en el fons? sofreixen, oferim el bàls'am de la sagrada sofrença. 7 NDsaltres SDm pas sO'ls en el combat, La nit del món és il-lumi­ llums divines. Adhuc avui mateix, prop de nos ajtr es acabem de v.e ur e brillar dues' de les més pures Hames: la .£lama de la Justícia i la de la Llibertat: el cororre] Picquart i el poble BDer. Si rio han reeixit a esvair les espesses> tenebres, ens han nada no per , . mostrat el camí en un llampec.' Sc::.guim�los, seguim tots aquells eUs lluitaJrle,n isO'lats, escampats p er tots els paísos i en tots els segles. Suprimim les barreres del temps. Ressuscitem el pobl e dels her oia, que com JO' anomeno pas herors a aqueUs que han triomfat amb el pensament o amb la fDrça. JO' an orn erio h erors sojamerit � aquells que fDren grans pel CDr. Tal com ha dit un dells' més grans d'entre eUs, aquell la vida del qual narrem en aquest llibre: "nO' r econ ec cap altre senyal d,e' superror-ibat que la bondat". On no hi ha grandesa de caràcter, no hi ha gran home' ni tampoc hi ha gran artista, ni gran homei d'acció � no "hi ha més· que ídols ,buits per a la vil multitud: el temps els destrueix alhorra. No ens intereesa l'èxit. Es tracta d'ésser gran, rro de se mbjar-ho, La vida d'aqueUs que anem a narrar, gairebé sempre fou .tm llarg martiri. Sigui que un tràgic destí hag'ués volgut fDrjar llur ànima damunt l'enclusa de l� dolor física i moral, de la misèria i de la malaltia � sigui que llur vida hagi estat troasej ada i llur cor esqueixat per Ía visió dels sofriments i de les v er g'orrye s inqua­ li:licahles que tortur-aven llurs, germans, certament han menj at el pa quotrdi del sofriment. I si fO're'n grans por l'energia, és que ho foren també per la dis,sO'rt. Que no es lamentin no .. r à . doncs, aquells pas massa, clissorrats � els millo'rs de la humanitat són amb ells,. N,()drim-nos-en de llur fortitud � i, si som m aasa febles, que són un instant la testa car d'aqueixes ànimes reposem damunt llurs genollsl• Ells ens acon­ sagrades Hueix un torrent de força seœena i de bondat potent, Sen,se que calgui inrerr-ogiar llurs obres ni escoltar llur veu, llegirem en llurs ulls, en la història de llur sola.ran, vida, - que que en mai la vida la no és més gran, més pena. fecunda - i més feliç r * * 8 * I cap d'aquesta legió Íreroica, oferim 'el pr im er lloc 'al fort i Ell mateix desitjava, en inig dels seus sofrim.ents, BeCilthovel.1. pur seu que �el exemple pogués ésser un apoi per a:ls altres miaer ablea, ""i que el desgraciat s 'aconsolés en trobar un desgraciat com ell qui, m'aigrat tots els obstacles de la natura, havia fet tot allÒ que depe­ nia d'ell per tal d'esdevenir uri 'home¡ digne d'aquest nom�'. Arri.bat de,s'prés d'anys de lluites i d'esforços sobr ehumans ;', vèncee 1; seva pena i a: acomplir sa t asca que era, segons) lá s��a dita, d'in­ fondre· un 'xic de coratge a la pobra humanitat, aquest Prometeu victoriós r-esponia a un arrue que Invocava Déu: "Oh, l'home, ajuda't tu mateix 1" Al . Inspirem-nos en Ía ple se'u la fe de l'home seva en altívola paraula. Fem en l'home,. r evrure a exem­ la vida i ROMAIN ROLLAND. F Gener de 1903. 9 BEETHOVEN .!" Woltuen, wo man. kann, Freiheit über olles lie b en) Wahrheit nie). Throne nick auch sogar am uerleuçnen. BEETHOVEN. (Fulla cf Album, 1792). "Fer tot el bé que hom pugui, Estimar la Llibertat per damunt de tot, I, encara. que fos I amai no per Ull' tron, trair la veritat." 1 petit i r abaasut, de forta compl exió, d'estructura atlètica. ampla, vermellosa, d'un 'vermell de rn arrg'r e que ca; a les darr-eries de la seva vida devingué d'un to malaltís i e�groguissat, especialment a l'hivern, quan restava tancat a casa, lluny de la natura. El front,' potent i bonyegut. Els cabells, extremadament. Era La cara negres i extraordinàriament espessos, pinta no pents de hagués passat mai, Medusa" eren (1). Els ulls. er pels quals slemblava •• is sat s de tòt cremaven amb arreu, una que els força la ser­ pro­ digiosa que aba seeg'ava tots els que el veieren, que, per cerr, s'aflamaven s 'equivocaren en sa majoria rospecre a llur color. Quan d'esclat salvatge en vis'atge fosc i tràgic, hom lelIs veia gene,raI­ ment negres; en realitat no eren pas així, sinó d'un blau-gris (2). un Petits i molt enfonsats, s'obrien brusca,ment en els moments de passió o del còlera, i era aleshores quan, inquiets, es movien en tots llurs pensaments amh una claredat me­ llurs òrbites, r,eflexant ravellosa 1 I (r) després J. (3). Sovint Russel es de j upa vers (r822). Carles Czerny, de molts dies de una mena gi�aven i amb no uns afaitar-se i el cel 'amb infant, una que el un va esguard veure en ma- i Sor, cabellera salvatge; vestit amb pantalons de pèl de cabra, cregué trobar ... se amb Robinson Crusoè. (2) Nota del pintor Kloeber, qui va fer el seu retrat vers el r8r8. (3) "Sos belÍs ulls expressius, diu el doctor W.-'e. Müller, tan aviat graciosos i tendres com extraviats" amenaçadors i terribles" (r820). lencònic. El nas era camús quadrat. ample; un morr'o de lleó. delicada, amb el llavi inferior tendint avançar damunt l' altre. Le·s mandíbules, formidables" que haurien pogut triturar nous. Un clotet molt pronunciat al menró, cap al costat dr-et, donava Una !boc'a a anya assimetria :al rostre. ""Tenia un bon somriure, diu Moscheles, i, en la converaació, un air e sovint amablei encoratjador. En canvi, el riure era desagradable, violent, grotes:c i breu "-el riu­ una re estr d'un home preseiô 1825, diu era està acostumar la joia. La habitual ex­ malenconia, ""una tristesa incurable". ReUstab, en que· la no a seva necessitat d'acudir a totes sels forces per abste­ nir-s'e de plorar en veure ""els S'eus dolços ulls i llur dolor punyent". Braun von Braunthal, un el troba en una any que té després cervecer-ia està r assegut en un r ecó, fuma urua llarga pipa i té els ulls tancats, tal com feia, cada COlP més sovint, a mesura que s'acostava 'a la mort. Un amic li dirigeix la paraula. Ell somriu tristament, treu de, la butxaca un petit car-net de conversació i, amb aquella veu aguda que Siovin,t fan els sords', li diu que escrigui ço que li vol preguntar. El seu rostre es tant e,n s'Os súbita que transhgurava., l'abassegaven d'imprevist acceasos hns ell d'inspiraclió dei­ als passants, com quan el prenien estant al piano. ""Els muscles de Ía seva faç s'acusaven, les verres s,'i�Haven; els ulls s,alvatges devenien doblement te1rribles; la boca xava en carrer, ço que asfor ate tremolava; l'aire'd'un .encanta.ire vençut pels dimonis que havia evocat ", Tal una hgura de Shak�speare· (1); Julius Benedict diu: "El Rey Le'ar". tenia * Ludwig a Bonn, * * Beethoven va néixer el 16 de desembre de 1770 de Colònia, en una miserable gòHa d'una ca sa humi- van prop (I) tes Kloeber diu : "d'Ossian". Totes aquestes dades d'amics de Beethoven o de viatgers el són preses de no­ veieren, tals com Czerny, Mosdheles, I{¡loeber, �Daniel Ama:deus Atterbohrn, W.-C: Müller, J. Russel, Julius Benedict, Rochlitz, etc. que líssima. Era i ligent d'origen llamenc (1). El era seva 'mare emhriac. La cuiner i vídua en Una infantesa zart, més sortós, revelà les com seves un 'primeres sever a noces s,e'nse seu pare una fou un serventa. tenor ininte­ Era hIla d'un d'un criat. aquell caliu famJiar del qual disfrutà. Des' d,el com:ença:ment, la vida combat trist i brutal. El s eu i exhibir-lo dis'posicions musicals pare com Mo­ se li volgué e�plotar petit prodigi. un Als quatre anys l'estacava durant llargues hores davant son cla­ vecí o el tancava amb 'un violí en, una cambra i el matava de treball.' Poc se/n faltar va que nO' li f'es agafar una forta aversió el s,eparés per sempre' més de l'art. Calgué usar de la vio­ lència per a que Beethoven apr'eng?-és de múaica. La seva joventut fou amargada per les' preocupacions materials. per la inquiet�d que de guanyar-se, el'pa, pee tasques im.pròpiesl de la s,e'va edat. A onze a tretze era organista. anys formava part de ror,questra del teatrer En 1787 va perdre la seva mare, la qual adorava. ··Va és'ser tan millor amiga! digna d'amor; fou la el dolç nom de Qui era més feliç que jo quan podia pronuncrar es tubercu.losi, Beethoven de mare serrtint-Ío dIa 1" (2). Va morir bona ,per a mí; fou tan meva cregué atacat de Ía mateixa malaltia; sofria constantment. Al s'eu mial s 'un� tina malenconia que devingué més cruel que el mateix mal (3). A disset anys fou cap de família i .encarreg'at de l'edu­ cació dels seus clos germans; tingué de passar per la vergonya de sol·licitar la dirigir la incapacitació del casa. Es des d' ara seu que pare, el hIl alcoholitzat i inútil rep la pensió del per a pare per , Ludwig, l'home més remarcable de la família, al qual Beet­ que a cap altre, era nat a Anvers, i no s'establí fins' cap allà als vint anys a Bonn, on devingué Mestre de Capella del príncep Cal tenir present aquest fet si hom vol comprendre la indepen­ elector. dència fogosa de la natura de Beethoven i 111Dlts dels trets del seu caràcter que no són pas pròpiament alemanys. (2) Lletra del doctor Schade, a Augsburg, IS setembre 1787. (Nohl, Lle­ tres de Beethoven, l/). (3) Més tard (en 1816) .digué : "Es un pobre home aquell que no sap mo-rir! Quan jo no tenia més que quinze anys, ja ho sabía". (I) hoven L'avi de s'essemblava més � 15 tal d'e'vitar que aquest la malgasti. Tals tristeses de,ixaren empremta profonda. Sorto�ament trobà s ernpr-e costat en; una família de Bonn, la família de Bl"euning, una més li fou dos La car a, gentil "Lorch en ", Alionor de un en ell afeduós que sempre Breuning, tenia menys que eU. Beethoven li ensenyà de rnú.saca i ella l'inicià en Ía poesia. Ella fou la seva cormpanya d'infantes1a i potser hi hagué errtre els dos un sentiment errcar a més tendre. Més tard, Alionor es V1a casar amb el doctor Wegeler, que' fou un dels millors anys amics del Beethoven, i es lligà entre ells tins el darrer dia una apacible, com palesen les cartes dignes i t enclr ee de Wegeler i d' Alionor. i les del veU tidel amic (Alter treuer Freund) al bon estimat Wege.ler (guter 7ieber Wege7er). Aques.­ ta 'af.ecció es féu encara més cora] pels tres quan la vellesa fou vinguda, la qual no refredà pas la joventut de llur cor (1). Per trista que hagi estat la infanJesa de obstant Beethoven, guardà sempre per a eUa i per als llocs on transcorregué, un tendre i melangiós record. Obligat d'�bandonar Bonn i de passar gairehé amistat lleial i no tota vida sa a Viena," en la gran vila frívola i en sos tristos su­ burbis, mai no ohlidà, però, la vall del'Rin i el gran riu august i paternal que li dóna el nom (unser Vater Rhein, tal com ell l'ano­ nostre pare el mena, Rin"), tan' viu, en ef ecte, que gairehé és una gran ànima per la qual pa ss en humà, sembJant pensaments i force's sens, nombre i en cap lloc tan ben, ni rmés potent ni més l'a deliciosa Bonn, de l� qual dolç que banya els pendents ombrosos i florits, amb una violència acar-iciant. Allà, Beethoven ha viscut sos' vint pcimers anys; allà s'han format els somnis. del seu cor adol.escent en aqueixes prades que semblen flotar llen­ goroSlament damunt les aigües, amb llurs pollancres i àlbers vestits de boira, les bardisses i els sa.ule s � elsl arbres fruiters que mullen •• - a en - llurs arrels '(I) en el corrent silenciós i ràpid; Citem - i abocats a la riba, en els textes algunes d'aquestes cartes. Beethoven trobà també guia, 'en l'excellent Cristià Gottlob N eefe, son mestre, la no­ blesa moral del qual no tingué pas menys influència damunt d'ell que la seva gran intelligència "artística. un amic i un 16 mandrosament tafaners, els poblets i vilatges', les esglésies, hns en tant els mateixos cementiris que a l'horitzó les Set Munta­ - blavoses dibuixen damunt el cel llurs nyes coronen que castells les d escarnade.s i fantàstiques enrunats. t empeetuosoa perhls ailueees dels vells A aqueix país son cor restà eterrrament hdel. seva vida somnià r-eveure"], sense jamai hns ell darrer! instant de la aconseguir-ho. "La meva .pàtr ra, la bella contrada on jo vaig veure dia, slemlPre tan bella, tan clara davant mos ul�s, com la llum del la vaig deixar" (1). quan * En el dència de novernbr e de 1792, Be,ethoven :fixà la me's deixà Bonn just el ruta de Viena trob à Eh 1796 i çant (Bin tar * seva re sr­ Viena, metròpDli musical de l'Alemanya (2). La Revo­ a lució havia esclatat i ja un * 1797 à pos d'envair EurDpa. BeethDven la que la guerra hi entrava. En contra marxant de Ress,e França. Ie,s, tropes en música les poeaies be1licoses de F!l"iedberg: en chor patriòtic: Som un grq_n poble a7emany cleustches Volk si'nd 'wir). Mes, endebades, vol can­ de Partida i grosses començava moment un els enemics, de la Revolució: la Revoluciô corrqu er erx el món i Des del 1798, malgrat la tivantor de relacions entre relacione íntimes amb l� França, Beethoven enrr Bernadotte que i ambel amb l'Am.baixada general francesosl, els. acabava d'arribar a Viena. A conseqüència d'aqueixes relacions cor els sentiment� re!publicans', dels comencen de néixer' en el durant la resta de la desenrotllament hom veu el poderós quals Beeth?ven. I'Austria i a en seu seva vida. A. Wegeler, 29 juny 1&)1. (NohI, XIV). Abans, en la primavera de l'any 1787, ja hi havia fet un curt viatge. Fou aleshores que veié a Mozart, el qual sembla que no en féu gaire cas. Haydn, amb el qual 'es conegueren a Bonn el desembre del 1790, li va donar algunes lliçons. Beethoven prengué també per mestre Albrechtsberger i Salieri. El primer li ensenyà de contrapunt i fuga, i elsegon d'escriure per a (I) (2) les veus.' 17 z Un dibuix tament ço que, qué Steinhaus,e� li féu¡ ell en aqueixa època, revela abas­ aleshores. Es aquest era posteriors de Beethove'n, ço quel el retrat r'e trat, r de Bonaparte especte als .per Guérin conaumicla d'ambiciosla febre), és (aquella hguta d'aspra sembla en aqu eat retrat Bee,thoven de' lesl altres efígie's' Napoleó. fe,somia a jove del que realment er a : magre, er ecfe, encarcarat dins la seva alta corbata, resguard provocatiu i violent. Ell s.ap ço que vol: ell creu .en' aa força. En 1196 anota en soon carnet: "Cor�tge! Mal­ Vint-i-cinc grat totes, les' defallences del cos, mon geni triom.fai-à Cal que aquest mateix anys! heus'-els-ací vinguts! ja elS' tinc Mme'. de Bernhard i Gelinck any l'home es reveli del tot" (1). diuen que és molt orgullóf1, de maneres rudes i desagradosles, i són els accent provincià. Però que parla amb un marcadísaim s'ama­ erxeri la seva con bonesa, que els únics, exquisida íntims', que, escr-ivint els Tot a Weg'eler dessota aqueix encongiment orgullós. ga més ... ... èxits, el primer pensament que sorg'eix del seu esperit és i si la me­ 'aquest.e "Per exemple: jo ve,ig u� amic eni la n ec ese'ita.t, seva a de Ía ajuda, em va bossa no em permet d'anar se,guid:a seus r I ' temps el trec d'ang'únies Ja pots suposar amb quina satisfacc,ió" (2). I un xic més lluny, diu: '''EI meu �rt deu consagrar-se al b-é dels pobres". (Dann soll poso a la meva taula de treball i meine Kunst sich nur La dolor j a havia, no sortir-ne per a SOSI estralls, ja zum en ,poc ... Besten der Armen trucat a zeigen). la seva porta. s'instal·là en el seu si 1796.i 1800, la sorcler a començà més. Entre (3). Els, sorolls a les orelles no el deixaven nit ni dia.. (I) Acabava de debutar. El seu primer concert a Viena com a pianista tingué lloc el 30 de març del 1795. (2) A. W,eg-eler, 29 juny u Sor (Nohl, XIV). "Cap dels meus amics deu 'estar mancat de 'fes mentre jo posseeixi alguna cosa" ---escriu a Ries, cap el 1801 (Nohl, XXIV). (3) En el Testament de 1802, Beeth'oven diu que j a fa sis anys que el mal ha començat-e-fou, per consegüent, el 1796-. Rernarquem tot passant, que en el catàleg de les seves obres, l'op. I sol (tres Trios) és anterior al 179(5. L'op. 2, les tres primeres Sonates per a piano, apareixen el març de 1796. Es pot dir, doncs, que l'obra 'entera de Beethoven és de Beethoven sord, � I. l també se era consumit p'er doloTs' a les. entranyes. El serrtit auditiu anys no ho confessà li afeblià -progreeaivarnent, D\urant molts tan sols, al�1 seus. més estimats arnics.; evitava la gent mtalaltia no fos nortada, guardant per a ell sol aquest ter­ la perquè No rible secr-et. obstant: ve' un temps'. 1801. que ja no pot amagar­ el doctor Wege­ el conha a dO's; dels s'eus' ho � desesperat a ningú. ni a�ics, Íer i el ¡pastor Amenda: ""Mon estimat. mon que' sopon. mon afectuós Am'enda... desitjo prop meu! El teu Be·ethoven és profundament mal­ oïda. aurat. Sàpigues que la més noble part de mi mateix. Ía ha perdut molt. Ja a l'època que est àvern junts havia notat alguns símptomes del mal. però ho amag'ava ; amb el temps això hl:!. anat Podré g'uarir-mel? Naturalment. així ho espero. pe­ ernpitjorarrt rò' serrse-m assa corrhança, puix aquesta mena de malaltieS' .són les més incurables. Figura't que trist ha d'ésser el meu viure! Evito t'Ot· allò que es'tirno i tot allò que m'és car-t i això aquest món en Trista resignació tan miserable. tan egoïsta! qu'è dec re,fu­ giarlo.t:ne. Es clar que m'he proposat superar tots aquesus mala, mes com podré acortse'guir-hq;?oo (1). vint et meva ... en r I ... .. I· I un article del Dr. Klotz-Forest en L'autor de l'article creu de maig 1905. Chronique médicale, que el mal té el> ,seni origen en una afecció general hereditària; (tal vegada en la tisi de la mare). L'autor dïagnostica un catarro de les trompes d'Eus­ taqui, ._en I 796, què, vers el 1799, es transforrnà en una otitis mitjana aguda, Mal cuidada, va passar a l'estat d'otitis catarral crònica amb totes les con­ Veure sobre la sordera de Beethoven la del IS de - seqüències, 'La sordera anà augmentant, sense, però, devenir mai absoluta. Beethoven percebia els' sons profunds millor que no els aguts. En els seus­ darrers anys es servia, segons es diu, d'una vareta de fusta, un extrem de la Aquest qual posava dintre la caixa del piano i l'altre entre les dents. mitjà l'emprava per a poder sentir quan composava. (Veure sobre la mateixa qüestió: C. G. Kunn: Wimer medizinische Wochenschrijt, febrer-març, 1892' ;-Wilibald N agel: Die Musik, març, 190Z; :__'Theodor von' Frirnmel : Der Merkf?'J', juliol; 1912. Hom ha conservat al M useu Beethoven, de Bonn, els instruments acús­ tics que construí per Beethoven, cap el 1814, 'el mecànic Maelzel, (I) Nohl.. Lletres <le Beethooen, XIII. - I""" . I Weg'eler: ""Faig a una vida miserable. Des de' fa dos anys les. amistats i companyies, perquè no puc parlar amb la gent: sóc sord. Si tingués qualsevol altre ohci això erre ar a s.eria possible� mes en el meu és una situació terrible. Què dirien evito totes d'això els, rrreu s en.emics, el nombr e dels quals és pas no petit!. Al teatre, em tinc de posar hen aprop de l"orquelstra per' a prendre l'actor. Els sons aguts dels instruments i de les lluny que baix, apenes ho em per poc xic posi, j a no els sento ... Quan hom .. com­ veus, 'p'arla un i, d'altra banda, si criden per fer-s,e oir se'm fa into1lerable. Ben sovint he maleït la meva existència. entenc Plutarc m'ha portat la cara és poseible, jo r ... eaigrració. JO' prou .prou vull afrlontar vull, si mon desH é-s que això ... mes en­ hi ha al­ la meva vida en els, quals sóc la més miserable Resignació! Quin trist ref�gi! i, no obstant, és això l'únic quel resta!" (1). Aquesta tràgica triste,sa s'exp'ressa en, algunes obres d"áqueixa època: 6nJa Sonata patètica, op: 13 (1799) i, sobretot, en el largo de la t�rcera Sonata per piano, op. 10 (1798). Es. estrany, no desolació' no es reHexi per tot, car quantes' obstant, que aquesta obres enoar a d'aquesta època, tals com el rioler Septet (1800), la límpida Primera Simfonia (en do major, 1800), en les q�als s' ex­ pressa una despreocupació tota jovenívola. Sens, dubte és que a guns moments: en criatura de' Déu ... em a l'ànima li és és menester el temps per a acostumar-se a la dolor. Li imprescindiblè Ía joia que, quan n'està' mancada, li cal crear-Ía, Quan el pree ent és masea cruel, cerca viur-e del paasat, Els dies feliços pretèrits no s 'esborren pas d'un cop: llur res­ plendor persisteix encara llarg temps, 'de,sprés de passats. 'Sol i malaurat a Viena, Beethoven es refugià en els dolços re­ tan cords del país natal ¡ la serva pensa en aquesta època n'és tota im­ pregnada. El tema de l'andante amb variacions dell Septet és un lied renà. La .en do major és, també una obra del Rin, Simfo.nia un poema (I) d'adoles'cent Nohl, Lletres de que sorns-iu als seus somnis. Tota ella és Beethoven, XIV. (Veure elsfextos).. �o gaia, llangòrosa, hom hi certs passatges, però, guns baixos, sent en ombrívols, el desig i l'esp,ëràrtça de plaure. En, la irrtroducció, en el clar i obscur d'al­ en el scherzo fantàstic, hom ja perc'ep­ del futur amb .quin a emoció !�en aquesta jove figura resguard geni. Són els seus ulls, com els del Bambino de Íe's Sagrades: Fa­ mílies ele' BoticeHi, els ulls del petit Infant en els quals sembla descobrir-se' j'a Ía trag'èdia que vind.rà. Ales, seve s sofrences físiques, vingueren transtorns d'un altre ordre. Wege,ler diu que . Beetho,,-en aenae entre pasaió ,portada al paeoxisme, Aquests una aviat conegué mai arnot-s 'sempre d'una gran puresa. No hi ha cap_ la passió i el plaer. La confusió que e,l nostre "temps semblen haver relació urrir-ae a nOI escat ha establert entre la una i l'altra, és una que tenen de la passió Ía. major part dels prova de la ignorància i de qu arrt es­ ho�es" caasèj a entre nosaltres: aquest noble serrtirnerrt, Beethoven tenia quelcom de pur it en la seva ànima, les converaes i els pensa­ merrts llicenc'iosos li feien horror. tenia sobre la santedat de l'amor algunes ideels intransigents. Fins es, diu que no perdonava Mozart d'haver profanat el. seu geni escr-ivirrt un Do'n Juan. à _ •• Schindler, vida amb- que un fou ell creuà la 'arrrrc íntim, assegura que vir,ginal, sense haver mai tingut ,d'acusar-se son pudo� d'una feblesa". Un home així fou fet víctima de l'am-or. l en per a 'realitat ho fou. Sense ésser una càndida s'e·namorava parar joià i felicitats que no eren des'enganys, sleguits d'amargs sofriments. Es en tals alternatives d'arn,or i d'orgullosa revolta que cal cercar la font més' fe'cunda de les mspir acions de Beethoven, :£ins a l'edat furiosament, sense parar somniava més que, immediats en la qualTa fogositat de' la seva natura es calma en una malen- cònica re'sig'nació�, Et;t l801"l'�pjecte _ de, la seva passió fou, segons sembla, Giu­ lie'tta Guicci:ardi, que immortalitzà amb la dedicatòria de la seva tamosa Sonata dita del C7ar de L7una, op. 27 (1802). "Vislc d'una 'a Wegeler-:-i ja em faig quelcOm' Aquest canvi l'ha acomplert l'encís d'una donzella, ella m:'estima JO l'estimo. Aquests, són els primers man-era més més dolça� amb els homes escriu ... 2! feliço's que passo després de· dos anys." (1). Els va pagar ben durament! De moment aquest amor li féu s,entir més encara la dissort de la seva malaltia i les condicions precàries de la seva moments vida que li feien impoesible de casar-se amb aquella que esrimava. Després Giulietta era coqueta, infantívola i egoislta. féu sofrir cruelment a Beethoven i, tinalment, en novembre de 1803 es v a Gallenberg (2).-Aqueixa mena de passions devasten l'ànima i, quan l'ànima és ja afeblida per la malaltia com ho er a la de Beethoven, hi ha el perill que la deatnueixi per com­ plet. Aqueix fou l'únic moment de la vida de Beethoven en què sembla haver escat a punt de sucumbir. La crisi de desesper que travessà, ens la fa conèixer una carta: el Testament d'Hei7igen­ stadt, dirigit a sos germans Garl i Johann, am!b aqueata indicació: "Per a llegir i executar després de 7a meva mort" (3). Es un crit de ,revolta i de dolor de'sesperada. Hom. no el pot sentir aenae una gran pietat. Fou ben apr op aleshores, de posar ti a la seva vida. casar amb el comte Sols l'aturà el res seu (4). Les seves, darre­ de curació desaparegueren .•• Adhuc el fort coratge sostenia 's'és esv aît, Oh, Providència, fes-me apar erxer esperances que una em vegada, un di:a, temps que' el 'son en in£lexible sentiment moral (I)' A. (2) Ella Wegeler, un sol dia de vertadera joia! Ja fa maasa de la veritable jora m'és estrany. profund 16 novembre, 1801. (Nohl, XVIII). dubtà pas" més tard, 'd',explotar l'antic amor de Beethoven favor del seu marit. Beethoven socorregué a Gallenberg, "Ell fou mon enemic: no aquesta, justament, la raó perquè jo li fes tot el bé possible", quaderns de conversació, de 1821. Mes això féu que encara la menyspreés més. "Arrivée a Vienne, escriu en fran­ cès, elle cherchait moi, mais je, la méprisais.". (3) 6 octubre 1802 (N ohl, XXVl). Veure els textos. Recomaneu als vostres infants la virt�t; ella sola pot fer feliç; (4) el diner, no. Parlo per experiència. Es la virtut qui m'ha sostingut en la meva misèria; és a ella que dec, així com al meu art, el no haver acabat ma vida pel suïcidi". l en una altra lletra, del 2 de maig de 1810, a Wege1er: "Si jo no hagués llegit en algun lloc que l'home no deu separar-se voluntària­ merit de la vidaen tarit pugui acomplir una bona acció, ja faria'temps que jo no 'eXistiria-ï" sens dubte per la meva p�òpi� acció".' diu ell era a Schindler, en un de sos .. aa oh quarrt, Quant, això seria -No, mon, massa Déu, cru encara podré re.trolba,r?.. jamai 1 la el l" p'1any. d'agonia. i, no' obstant, Beethoven encara viurà vint:..i-cinc anys. La seva forta natur alesa podia. resignar­ se 'a sucumbir. "La fo'rça Hp¡ica creix més que mai amb la Sento plenam;ent que Ía meva joventut meva força intellectuaL Això sembla ün na meva .. just comença. Cada dia .m'acosta m.és al ti q�e entreveig sense Oh! si em pogués, alliberar d'aque,st mal, abra­ poder-Ío dehnir NO' tinc repòs! No, en conec d'!altre qu e el dormir el món L. çaria i ja és prou dissort tenir-li de dedicar més temps que, abans. Si jo només fo's deslliurat de la meitat �el meu ma], ale's}lores... Però el destí pel coll. No reei­ no, no ho suportaré pas Vull engrapar tot ... •. xirà, a pas abatr em del tot. Oh! és tan bell viure la vida mil vegades!" (1). Aqueix ,amor� aqueix sofrim.ent, aqueixa voluntat, aqu erxes alternati�es de depreseió i d'orgull, aqueixes tragèdies interiors, les grans obres escrites en 1802: la Sonata Je la marxa fúnebre, op. 26, la Sonata quasi una fantasia i la Sonata Je lluna, op. 27. la Segona Sonata, op. 31, amb Clar coneguda pel SOSi dr-amàtics que s'ern!blen un monòle,g grandiós i deso­ recitatius. retroben es en lat. Ía Sonata en Jo m enor rador Alexandre. la Sonata punyents' melodies p'e'r a a violî, Kreutzer, religioses damunt op. 30, dedicada op. 47 text � a l'em.pe­ les' sis heroiques' i de Gellert, op. 48. La Segona Simfonia, que és de 1803, re£lexa encara més son jovenil amor. i hom sent que la seva volurrtat s'imposa de·cididaIh¡ent .. Una força irresistible bancleja els llòbrecs: perraamerrtsv Uná ebullició de vida aixeca el pna7e. Beethoven vol ésaez- feliç. rebutja la idea que eJ s'eu infortuni no tingui rem ei : ell vol guarir-sle, vol l'amor; està rublert d'es.perança (2). * . (r) (2) A. . . Wegeler (No hl, 'XVIII) jamai * . r802, mostra Beethoven ves­ cabells a Ia Titus, l'aspecte fatal els patilles, l'època: byronià:, però amb aquella tensió de vol untat napoleònica 'que La: miniatura de Bornemann, que és de tit segons la moda de d'un * heroi va abandonar. Hom '. de resta marxa Això nota es sorprès de Ía energía i de la insis.tència de ritmes que hi ha en bon nombre d'aqueste� obrers. i de combat especialment en l'Allegro i el pnal de la Segona Sim­ el primer temps', superbament h eroic; de la Sonata a l'EmperaJor A7exandre. Un caràcter .guerrer, especial a aquesta música, recorda l'època de la qual va sortir. La Re­ volució' arribava a Viena i Beethoven ·fou emportat per ella. "Ell fonia, i, més encara, en �s pronunciava de lbiona gana en l'a intimitat sobre els esdeveniments polítics. Seyfried - diu el cavaller de - que jutjava amb rara intel·ligència, d'un cop d'ull clar i net ". Totes les seves aimpaties rimpe1lien cap' a les ideles revolucionàries. "Estimava els prin­ cipis republicanS'�', diu Schindler, l'amic que millor el va co·nèixer en' el darrer període .de la seva vida. "Era partidari de la llibertat a·limitada i de Ía independència nacional, Volia que tothom col­ lraborés el governament de rEstat Volia per a la França el sufragi univeil"'sal i corrhava en que Bonaparte restabliria tixant .. 'en ... així Íes bases de la felicitat del gènere humà". Revolucionari­ romà, nodrit de PI�tarc, ell somniava 'en, una repúblic'a heroica fùndada pel déu de la Victòria: el primer Cònsol; i C'Op darrera cop, forja la S1'mfonia heroica: Bonaparte (814) (1), l'Iliada de l'Imperi i el tinal de la S1'mfonia en do m eñor peia de la Glòria. En aquesta primera música (I) parte, (1805-1808), l':epo­ v er.arn errt Es sabut que la rcvolucio- Simfo1Via heroica fou escrita per a i s'Obre Bona­ primer manuscrit porta encara el títol: Buonaparte. ;En tal estat de 'coses, Beethoven s'enterà del coronament de N apaleó i esdevingué furiós. "N a és més que un home vulgar", exc1�mà; i en sa indignació es­ queixà la dedicatòria i escriu aquest títol venjador i àdhuc emocionant: "Simfonia heroica per a celebrar el record d'un gran home". (Sinfonia .eroica composta per festeggiare il souuenire di un grand Uomo). Schindler explica que, més tard, el seu menyspreu per Napoleó s'apaivagà un xic, aca­ bant per veure en ell nomes que un dissortat digne de compassió, un lear caigut del cel. Quan s'enterà de ,la' catàstrofe de Santa Elena, el 182I, va dir: "Fa disset anys qué vaig escriure Ia música que convé a aquest trist esde­ veniment". Es complavia a reconèixer en la M;ur::ca fúnebre de 'ta. seva sim­ fonia, un pressentiment de la tràgica fi del conqueridor. Es ben probable, i que el ... ... - nàrra, l'ànima del temps reviu ámh la intensitat i la puresa els g'rans e'sdeveniments' en Ies grans, ànimes sDlitàries. les impr easione de les quals no són, pas mitigades' pel contacte de la realitat. La figura de' Beethoven s'hi mostr-a colorida dels re­ que tenen :flexes d'aque:ixes guerres èpiques que es manifesten, fins potser involuntàriament, en totes les obres d'aqueixa època: en. l'Ober­ del Corio7à (1807), on bramen t ern pe st.at s ; en el Quartet nú­ 4. op. 18, el primer temps del qual es, tan anàlez a aquesta ober-tur-a, en la Sonata Appassionata, op. 5! (1804), de la qual tura rrrer'o digué: "Si la sentís sovint seria sempre molt valent" (1). la partitura d'Egmond i fins en els Concertos per a piano, so­ mi bemoll, op. 73 (1809), Ía m'at eixa vir­ bretot en el Concerto tuoeit at del qual es fa he,roica, car es diria que es ,senten passar Bismarck en en els exèrcitsl.�Per què sorprendr e-sen d'això? Si Beethoven en es­ criure la Marxa fúnebre sobre 7a mort d'un heroi (de Ía Sona­ que l'heroi més digne de' so's, cants. aqueU que Bonaparte s'acosta Jal model in'spiradDr de la Simfonia heroica, Hache, acabava de, morir prop del Rin damunt del qual 26) ignorava ta op. més s que 'a'¡ça - en el seu canvi, a monument dalt d'un ció triomfant. Són els oficials bre del 1805, turanet entre la mateixa Viena. havia vist dues l'estrena a francesos que de Fide7io; és - Cóblentz i Bonn vegades la Revolu­ aSis,isteixen el en novem­ general Hulin, el primer temps, era, en el pen­ Bonaparte, molt diferent del model, sens dubte, mes tal com l'imaginava i tal com ell l'hauria volgut: el geni de, la Revolució. Per altra: part, Beethoven reprèn en el final de la Heroica una de les frases principals de la partitura que ja havia escrit per a l'heroi revolucionari per excellència, el déu de la Llibertat: Prometeu. (1801). (I) Robert de Keudell, antic ambaixador d'Alemanya a Roma: Bismarck et sa [amil!«, 1901, traducció francesa ,d'E.-B. Lang. Robert de Keudell tocà aquesta Sonata a Bismarck en un dolent piano, doncs, que la sament de Simfowia heroica, i Beethoven, el 30 d'octubre de l'obra: "Això són 1870, les a mena sobretot de r-et�at 'son de Versalles. Bismarck deia de la darrera Frase de lluites i els: sanglots de tota una vida". Bismarck a!}tre músic, i, més d'una vegada, afirmà: "Beetho­ és -el que s'avé millor als meus nervis". preferia ven una Beethoven a tot vencedO'r de 1a Bastil1a, que s'instatta a casa LO'bkO'w�tz, i'am�c' � protector de Beethoven, aquell al qual són dedicades les. SimfO'nies Heroica i la en dorrn dOl menor, I més encara: el10 de maig de 1809, SchO"enbrunn (1). NO' trigarà gaire Beethoven a Napoleó odiar els conquerjdor s francesos. Me's no p'er això deixà de s,entir menys la febre del llur epopeia. I qui rio la serrti com eU, no com­ prendrà més que a mitges aquesta música d' accions i de triomfs. a imp,erialsl• * * * Bee,thO'v,en va interrompre sobt adamerrt la compoaició de la Simfonia en do m enor, 'per escr-iure d'un raig, sense' els habituals esboços, la Quartà Simfonia. La felicitat li havia apar eg'ut e en maig de 1806 es prometr-e amb T esa de Brunswick, (2). Ella ja l'estimava d'ençà de rnol t temp's" des de que, nena encara, donava amb ell lliçons de piano, quan els, primers temps de,l seu va er sojorn a Vie,na. Beethoven era amic del s.eu germà, el comte Francesc. En 1806, 'àdhuc va ésser llur host.e a MártO'nvásár, a Hongria, i fO'U allí que es, varen estimar. El record d'aquests dies feliçO's! és conservar en alguna narració de Teresia de Bruns- (I) La casa de' Beethoven estava situada prop de les fortificacions de Viena, les quals Napoleó féu destruir després de la presa de la ciutat. "Quina vida més salvatge, quantes ruïnes 'entorn meu I-escriu Beethoven als edi­ tors Breitkopf i Haertel, d 29 de juny de 1809 ;'-so19 tambors, 'trompetes" misèries de tota mena!" Uri retrat d'e Beethoven,' d'aqueixa època, a V�ena en 1809: el descrjpció pintoresca francès que el va veure Consell d'Estat. Fa una l'habitació de Beethoven. Van parlar tots ens ha baró de estat deixat per un Trémont, auditor al del desordre que hi havia a de filosofia, de religió, de dos política, "i' sobretot de Shakespeare, son ídol". Beethoven estava ben dispo­ sat a seguir Trémont a París on ell sabia que en el Conservatori s'executà­ ven ja: les seves simfonies i on tenia també entusiastes admiràdocs.c-f Veure en el M creure Musical del primer de maig de 1906, Une visite à Beethoven, pel baró: de Trémont; 'publicat per J. Chantavoine .. (2) ,O més exactarnent, Teresa Brunswick. Beethoven havia fet la co­ neixença dels Brunswick a Viena, entre 1796 i 1799. Giulietta Guicciardi 26 de, diumenge, diu ella, després de sopar, Beethoven s' assegué al piano. feia clar de ·lluna. Primer, indife­ la mà per damunt el teclat, Francesc i jo ja ho rent, paseej (1). "Ue wick v'espr:e à coneixíem, això, car sempre era així que preludi·ava. Després atacà alguns, acor-ds en Ie,S' notes greuS' i, lentament� amb una solemnitat miste'riosa, va tocar un cant de Sebastià Bach: Si tu vo7s donar-me el7 teu cor, que a-ixò sigui en secret; i el nostre e] pugui endevinar ningú (2). La adormit. el meu germ¡à mirava al cant son per- i son e,sguard, lluny seriós. i jo. penetrada tot sentia la vid'a pensament que no rector s'havien i el m ar e meva plenitud. L'endemà en s,a •• digué: Actualment es.tic escrivint una òpera, La seva 'Pr�ncipal figura és constantment en reato. Jamai he estat mi, davant meu, per tot on vaig, per tot tanta altura. Tot és: llum, pur-esa, claredat. Fins ara he semblat veu la aquell infant dels, contes de fades que recull els còdols: i Fou el mes de maig flor esplèndida, badada en. son camí. matí vàrem retrobar al ens parc. Ell em on. a no " en .. de 1806 vaig esdervenir Ía seva promesa, amb el 50'1 consenti­ escimat germà Francesc" que del ment meu • . La Quarta Simfonia, escrita aqu est any, el perfum d'aquests dies, els més vida. Algú ha hen justament observat s erv a. és una pura flor en la' cosina de Teresa. Beethoven sembla que també' s'havia enamorat, du­ era rant un temps, d'una Deym, comte i germana després en de Teresa, J osefina, segones noces que amb el baró es va casar Stackelberg. Brunswick en: trobarà detalls ben vius i curiosos respecte la família cle de M. André de Hevesy: Beethoven, et l'Lnmortelle Bien-aimée de que egafs de\ la seva aquesta obra: "la aesoss Paris, Memòries I -i IS març, 19IO)� manuscrites i els M. de papers Hevesy ha. de utilitzat Teresa per conservats amb el Hom - un arti­ (Revue aquest estudi les a' Mártonvásár, Hongria. Tot mostrant Ia intimitat' afectuosa de Beethoven amb els Bruns­ wick, posa en dubte el seu amor per Teresa. N a semblant-me pas convin­ cents els arguments que exposa, ern- reservo per a una altra ocasió discu, tir-los . (.1) (2) . . Marian Tenger : Beethoven's unsterbiiche Geliebte, Bonn, 1890. Es J'admirable ària que figura a l'àlbum de la muller de J. S. Bach, Anna Magdalena (1725), sota el títol: Aria de Giovamûni. Algú ha discutit l'atribució a J.' S. Bach. 27 de conciliar preocupació de :Be.ethovert, aleshores, geni am'b allò .en el que tos tot generalment conegut i lle,g'ades pell' predeceseors (1). El mateix eSIPerit concijiador, fill de l'amor, inAluïa en la seva manera de comportar-se i de viure. Ignasi von Seyfried i Grillp'&rzer 'diuen possible est ima t era que s'On en que " les forme's: SOlS ple de fogositat, viu, joiós" espiritual, amable paci errt amb els inoportuns que, els féu tanta il·lusió del de la més eira, seva sorclera.t i ; que v eur diuen , vestia d'una eÍ així, encara, manera es rio que estava que en societat, rebuscada i donaren compte ho, excepte la (2). Es 'aquesta m:ateixa la idea que dóna d'ell retrat d'una elegància romàntica i xic afedada qu e pintà aleshores Maehler'. Beethoven vol plaure i ell sap' que plau. El lleó està enamorat: amaga les ungles. Però horn sent. dessota els seus jocs, a travers les fantaslies i la mateixa rendr ese. de la Simfo­ nia en si bemoll, la temible, força, l'humor capr ieiós, els rampells vista, que era feble uri un colèric·s. Aquesta devia durar gaire .. , no ramùr· es pTolongà fins prùfunda pau no. de in£luència benfactora A aquesta in£luència deu mateix, qu e féu aleshol'1es' sena obstant, la l'any 1810. dubte Beethùven el domini de sí produir al seu geni els fruits més per­ fets: aqueata tragèdia clàssica, la Simfonia en do menor-i aquest diví somni d'un jorn d'istiu, la Simfon1'a Pastora7 0:808) (3).­ L 'Appassionata, inspirada en la Tempesta de' Shakespeare, (4), __ __ - .. _-_ - , ....................... . . (I) (2) seva :Nohl, Vida de Beethoven era Beethoven. miop, efectivament. Ignaz blesa, l'obligà, ja de molt j'Ove, a la van Seyfried diu que la verola, i que aquesta fe­ La miopia degué contribuir feblesa de vista havia estat causada per la seva 1823-1824 manera contenen un- a portar ulleres. xic extraviada de mirar. freqüents planys, respecte dels -Veure els .articles de-Christian Kalischer le.iden (Die Musil«, 15 març i I abril 1902). (3) La música d'escena per a : Les seves cartes dels anys, ulls que el fan sofrir. Beeihouens Augens wnd Augen­ l'Egmont'de seus Goethe fou començada el 1809. Beethoven hauria volgut escriure també Ia música del Guillem TeU, fou preferit el,' compositor Gyrwetz, �(4) Conversa amb Schindler. ( però la més potent de les seve s Sonates, apa­ T regué el 1807 i és dedicada al germà de Teresa. A la pròpia er-esa 78 Sonata op. (1809). Una li va dedicar la 'somniosa i fan.tasioea immorta7 A la Amada, expressa carta, sense data (I), i adreçada intensitat del seu. amor: no pas' mienys que' l'Appassionata, Ía : que ell coneiclerava "Mon molree àngel, coses amb mi ets tinc el tot, mon jo Ah! on. se v�l1a t'he, de dir mon que' ... com ... Em pOSO' meatim.ee, però Sense tu !-Tan plorar les meves fins, diumenge rebràs' 'a encara més s,igui, tu també probablement no que, quan penso que prrmer ee T'estimo noves. tu corn Quina vida així! Ah! Déu meu! fO'rt rublert de les cor ... . ÍÍurry -Les meves idees' corren pressomeva (me1'ne unsterb7iche Ge7iebte); amada ses vers tu; immortal de­ algunes vegades jòioses, després, tristes', interrogant el destí, amb manant>-li ,si ens acollirà benigne. Jo no puc viure més, que Jamai cap' �ltra haurà el meu cor. Jamai!..: tu, sinó no VIsc ap rop , tan ... O Déu! Jamai! per què Cial allunyar-se obstant, la m.eva vida tal com és actualment, és' El teu am:or m'ha fet en sem.s el més· feliç i el amem? I ens quan una més vida de no penes. mala�rat dels estigues t�anquila,-estima'm!-Estigue's tranquila.' ardent aspir-ació, qu ant es llàgrime's vers tu!­ Avui,-ahir�-quina tot !-Adéu. !-Oh! segueix estimant-me, tu,-tu,-ma vida,-mon -horn e s .. ... , - dès'coneguis jamai el -no tu,-eternament a cor de ton mi,-eternament 'a estimat Ll.-Eternament nosaltre's" a (2). - .mÏsterio's'a impedí la felicitat d'aquests dos éssers la diferència de que's 'estimaven ?-Potser Ía manca de fortuna, restament. Potser 'Beethoven' es revoltà contra l'a llarga espera Quina que li raó varen imposar indefinidament' i contra I'humi1iaéió de terrir el seu amor féu sofrir aense secret. Potser violent, mal.alt, misàntrop, com ell. era, desesperar.--Sigui com sigui. aquella que el fet és que, la unió fou rompuda. i malgrat això, sembla que ni voler e'stimava i se'n à l'un ni l'altre (I) (2) va oblidar mai més va son amor, escrita, segons sembla, a Korompa, Nohl,' Lletres de Beethoven, XV. Però 29 a Fins el casa se u darrer dia dels Brunswick, 1861), Teresa de Brunswick estimà Beethoven. I Beethoven digué en 1816: "Quan penso en ella el meu cor bat t-an fort com el- dia que la vaig veure' per primera vegada"'. D'laquest mateix any són les' sis melodies A l'amada 77unyana (an die feme Ge7iebte), op. 98, d'un caràcter tan em'ocionant i tan profund. Beethoven de�xà escrit en ses notes': "El meu cor des­ borda la visió d'aquesta admirable natura i, no obstant, eUa no (ella morir el va a aquí, apropo meu l"-Teresa hav�a donat el -seu retrat a Be­ ethoven, amb aquesta dedicatòria: "AI rar geni, al gran artista, a l'home bo, T. B." (1). En el darrer any de la -s eva, vida, rm. amic sorprengué Beetho� és pas sol, besant ven, "Eres costum: bella, s' entornà i revenint parlant alt segons son àngels 1" L'amic més tard el trobà al piano ï li digué: retrat tot aquest tan un plorant xic i s'emblant als tan gran i "Avui sí, bon amic meu, que no hi ha res de dÍrabòlic en vostra cara". Be'ethoven va Tespondll"e: Es que el meu bon àngel m'ha visitat".-La fe·rida fou profunda. "Pobre Beethoven, diu ell ma­ •• teix, no hi és de l'ideal tan En les profunda per a pas per seves al tu no tu a la felicitat sols trobaràs amics" notes, desltí: va escr aquest món, En les en regions (2). també: "Submissió, submissió iure potS\ existir per tu, només pels altres. hi ha altra felicitat que el teu art. O Déu, dónam la teu tu no força de poder-me véncer 1" * * * Fou, doncs, abandonat per l'amor. En 1810, es torna a trobar sol. però la glòria és arribada i, amb ella, el sentiment de la seva potència. Es· troba també en la força de l'edat. I es lliura des d'ara al .seu res. sense ___ humor violent i feréstec sense' preocupar-se- més consideració ni respecte al món, ni .. . __ (r) __ l'. __ a de les conveniències . .. __ _ Aquest retrat es troba encara avui dia a Ia casa de Beethoven, a reproduït en la Vida de Beethoven) per Frimmel, p. 29, i en el M1.fsicaJ Times del rs desembre de r892 (2) A. Gleichenstein (Nohl, Neue Briefe -Beethouens, XXXI), Bonn. Es .. 10 ni als judicis dels altres. Què ments? Fora amor, ha de témer? Per què tenir fora ambició. La seva força: heus ací ço mrra­ que li la- joia de la seva força i la necessitat de fer-ne ús, gairepé d'abusar-ne. "La força:: 'ací teniu la moral dels homes que es dis­ tingeixen de la m.ase a dels homes'''. Ï retorna la negligència del' -seu vestir. sa llibertat de maneres és esdevinguda molt més ago­ sarada. que abans. Sap que té el dret de dir tot allò que vulgui hns aquells de major categor-ia, "JO' no reconec cap més signe de -B;uperioritat que la bonclat ", escriu el 17 de juliol de 1812 (1). Bettina Brentano que l'havia vist en aquests temps, diu que "cap emperador, cap rei no té una tal consciència de la seva força". D'aquesta potència Bettina en restà fascinada: "Quan el vegí escriu eUa mateixa a' Goethe -l'univers per primera vegada enter desapar:egué per mi. Beethoven em féu oblidar el món i tu mateix, oh Goethe Jo no crec equivocar-me a ss eg'urant que la civilització moderna". Goethe aquest hOmie s 'aV'ança molt cercà ocasió de conèixer Beethoven. Fin'alment, e's trobaren als banys de Bohèmia, Toeplitz, en 1812, i no s' enteng'ueren gaire. Beethoven admirava apassionadament el g'eni de Goethe (2). son_ resta, a - a a ... a a "El (I) del Rio. ,(2) cor és la palanca de tot ço que hi ha de gran". (A. Giannatasio NoM, CLXXX). "Les poesies de Goethe em fan ditxós", escriu a Bettina Brentano, ---J ' el 19 de febrer de ISII. En altre lloc diu : , "Goethe i Schiller són els nieus poetes preferits, junt amb Ossian i Ho­ en traduccions ". (A. Breit­ que, malauradament, no puc llegir més que N ohl, N eue kopf i Haertel, 8 agost del 1809. mer Brie]e, LIlI). quina manera, a desgrat de la seva negligida' educació, {I gust literari de Beethoven era certero Fora de Goethe, del quall digué que li semblava "gran, rnaj estuós, sempre en re-major" i per damunt de Goéthe admirava tres homes: Homer, Plutarc i, Shakespeare. D'Homer preferia l'Odissea. Llegia contínuament Shakespeare 'en la traducció alemanya, i és prou sabuda amb quina grandesa tràgica va traduir en música Coriolà i La Tempesta. Respecte a Plutarc, Beethoven se'n nodria com els homes 'de la Revolució. Brutus va ser son heroi igual que ho fou per a Miquel Angel; er: la seva cambra tenia el bust d'aquell personatge. Admirava Plató i som­ niava en establir la seva República a tot el món. "Sòcrates i Jesús han estat els meus models.", digué un dia, (Converses de 1819-20), - Es a remarcar de 31 caràcter •. però. era m'assa lliure i massa violent per avenir-:se amb a ferir:-Io. Beethoven. mateix conta �l de 'Goethe i jada felI'en junts. durant la qual. l'orgullós republicà que ell donà una' lliçó de dignitat al conseller àulic del gran' duc per a no una pas'se­ que ena, de Weimlar. lliçó que aquest no li perdonà mai m,és. "Els Teis i ells prínceps poden mlolt bé fer professors i con­ sellers secr ets-¡ poden comblar-Íos de títols i conclecoracions � el homes. esperits que's'elevin per dos hornes corn jo i Goethe serrtir deuen la nostra: grancfes'a.-Ahir. que' n'O .poden fer. però. són grans damunt de la femta del món estan de junts:, ... � i quan aquests, senyors de paase.ig', vàrem trobar retorn imperial. La veiérem de en- lluny. Goethe nostre es va carní tota desfe'l" del la família meu braç del camí. Li V'aig dir tot el que em va sernblar. Fou endehade,s: no vaig poder fe'r-li fer un pas més. per a collocar-s'e a Ía vora Vaig enfonsar. aleshores. el capell en el la levita i. creuant els braços al darr-er-a, grups més cap. vaig corclar-me vaig -tirar en mig dels meu em espe1sso's.-Príricep5 i cortisans van posar-se en fila � el duo Rodolf se'm treg'ué' el capell� l'emperatriu m'ha sa..ludat pri­ mer que nin_gú.-Els grans em coneixen�..;_Per satisfacció meva he vist després Ía comitiva desfilar davant Goethe. Restava encara amh el capell 'a la mà. a la vora del camí. profundament cor bat Li he fet alçar el cap i després Ies hi he carrtad ee clares � li he dit tot el què pensava ..;" (1). Goethe tampoc ho va oblidar (2). les cartes de yon Arnim (Nohl, XCI).-L'autenticitat de Bettina, pesada en dubte per' Schindler, Marx i Deiters, ha estat defensada per Moritz Carriere, N ohl i Kalischer. Bettina les deu haver "emeellit" un xic; el fOI1S,' però, s'embla exacte. (2) "Beethoven, digué Goethe a Zelter, és malauradament una persona­ litat del tot indomada; sens dubte no s'equivoca de trobar el món detestable, però aquest no és pas el mitj à ele fer-lo agradable a ell i als altres. Cal Si és cert que després no féu res excusar-lo i plànyer-lo, car és sord ". contra Beethoven, també ho és que no féu 'res en son favor: silenci com­ En el fons aelmirava la plet respecte la seva obra i fins sobre son nom. seva: música, però la temia; l'inquietava; temia que no li. fes perdre la calma de l'esperit que Ell havia aconseguit a costa de- tants treballs. Una lletra del (I) A Bettina' Beethoven a - - - ."3'2 I D'aquesta època són la Sèptima i Vuitena Simfonia escrites en alguns me.sos a T oeplrte, en 1812: l'Orgia del Ritme, i la Simfonia les' quals Beetho·ven s'és mostrat humorística, potser les obres més tal com és" i, com ell deia, més ""descordat" (aufgeknoePft). amb sos transports de joia i de furor, aquests contrastos· impre­ vistos, aquestes sortides deaconcert ants. i grandioses, aquestes ex­ ZeIter en l' esfe­ plosions titàniques que submergien a Goethe i reïment (1) i feien dir de la Simfonia en la, l'Alemanya del Nord, que era l'obra d'un borratxo.-D'un home embriac, en efecte, però de força i de geni. HJ sóc, ha dit ell mateix, jo sóc el Bacus que exprem el vi deliciós per a la humanita.t. Sóc jo qui ofereix ho ha als· hom es e,l diví, frenesí de l' esperit". Jo no sé si, tal escrit Wagner, Beethoven volgué pin tar en el hnal de la seva Simfonia una festa dionisíaca (2). Jo reconec, especialment en aqueixa fogosa Kermesse, els senyals de la seva herència £amenca, en 'a en o com jove-Fèlix Mendelssohn que passà per Weimar, fa penetrar innoscentment en les profunditats d'aquesta ànima inquieta i apassionada (leidenschaftlicher Sturm. �tnd Versuorrenheit, tal com diu el mateix Goethe), que una potent intelligència dominava. .r» primer antuvi, escriu Mendelssohn, no volia pas sentir parlar de Beethoven; mes no tingué altre remei que sofr ir-ho i escoltar el primer temps de la Simfonia Ien do menar, que el va remoure estranyament. D'aque­ " .. no en volgué traslluir res i sols en digué : "Això n'OI emociona sorprèn." Al cap d'una certa 'estona, però, reprengué: "Es gran­ diós, insensat; hom diria que la casa va a enfonzar-se ". Vingué el dinar, durant el qual romangué tot pensatiu fins el moment en què retornant de bell nou a Beethoven va interrogar-me i escudrinyar-rne. Vaig compren­ dre clarament que l'efecte s'havia produït..." (Sobre les relacions entre Goethe i Beethoven, veure diversos articles de Frimmel) Zelter a Goethe, 14 (I) Lletres de Goethe a Zelter, 2 setembre 1812. setembre 1812: "Auch ich beuncndere ihn 1nit Schrecken". "Jo també, jo Zeiter escrigué en 1819 a Goethe: "Es diu l'admiro amb esf.ereïment". lla impressió gens; sols .. - � que és fol!". (2) Es, en tal cas, trobar assenyalat Desena Simfonia. 3 en les un tema amb el seves notes qual Beethoven va pensar, car es va i, particularrnent, en sos projectes d'una l I llibertat igualme.nt com retrobo son origen en la seva audaciosa de llenguatge i de maneres, que désentona superbament en el altre lloc trobareu país de la disciplina i de l'obediència. En cap ni més franquesa ni una més lliure potència que en la Simfonia sense objec­ en l a, Es una despesa folla d'energies sobrehurnanes, i un goig de gran riu que desborda submergeix. tiu, per pur goig; En la Vuitena Simfonia la fOT'ça, és menys grandiosa, però més es­ tranya encara i més caracter ísrica de l'home, barrej ant la tragèdia a la farsa, i una vigoria hercúlia amb jocs i capricis d'infant (1). El1814 assenyala l'apogeu de Ja sort de Beethoven. Al Congrés de Viena va ésser ja tractat com una glòria europea. Prengué part les festes. El50 princeps li ret ien homenatge i, segons se'n vantava a Schindler, es deixava altívolament fer la cort per activa en ells. Beethoven s'arborà d'entusiasme- amb la guerra de la inde'pen­ dència (2). En 1813 va escriure una simfonia de La Victòria de We77ington, i, al començament del 1814, un chor guerrer: Renaixe­ ment de l'A7emanya (Germanias WiedergebartJ. El 29 de no­ vembre de 1814, va dirigir davant un públic de reis, una cantata ¡patriòtica: El g70riós moment (D'er glorreiche AugenblickJ, i en­ en 1815, un chor : Tot s' és cara compongué per Ja presa de París, consumat! [st: vo77bracht!J. (Es Aqueatee obres de circumstància eput.ació que tota la resta de la sev'a mú­ sica. El gravat de Blasius Hodel, tret d'un dibuix del francès Letronne i la màscara ferotge modelada damunt la seva faç per feren més per a la seva r Franz Klein el 1812, ofereixen la imatge vivent del Beethoven de l'època del Congré5o de Viena. El tret dominador d'aqueixa faç de lleó, de m axil are, apretats i de plecs colèrics i dolorosos, és la (r) obres" és la seva ' algunes vegades, d aqueixes potser inspiradora tendra intimitat amb la j'Ove cantatriu berlinesa Amàlia Se­ Contemporània , i , bald, que va conèixer a Toeplitz, en 18u i 1812. (2) Èen diferent d'ell en aquest fet, Schubert obra de circumstàncies, "en honor de Napoleó el ell mateix l'execució davant l'emperador. 34 va escriure Gran",' en 1807 una de la qual dirigí una voluntat napoleònica. Hom hi reconeix l'home que digué de Napoleó, després de J ena: "Quina dissort que jo no voluntat - entengui de Mes a son guerra reialme l'espai", tal com Reich ist in der er a d'aquest pas escriure va de música! Joel derrotaria !"­ enteric com no món. "El meu imperi Francesc de Brunswick a és (Mein Luie) (1). A aquesta hora de glòria succeerx el període més trist més miaer-abl e, Viena mai simpàtica a Beethoven. Un geni altí­ podia sentir-se hé en aquesta ciutat 'fictícia, d'esperit mondà i mediocre a la qual Wagner ha tan du­ r�ent marcat 'amb son menyspreu (2). De seg'uida que podia, i en deixar l'a,ny 1808 havia s,e pen�at seriosament. I tal d anar la Cort de J erom BO'n!aparte, rel de West­ fàlia (3). abundant elements musicals; i en p� Viena aquest 'aspecte cal fer-li justícia, sempre s'hi trobaren nobles vol i lliure no com havia el estat no seu, �\l�UnyaVa :6.�� Austrt�er a era en car (r) "Jo no dic res de nostres monarques i de llurs monarquies", escriu Kauka durant el Oongrés de Viena. "Per mi, l'imperi de l'esperit és el millor elle tots: és el primer cie tots els reialmes temporals i espirituals." a (Mir ist das geistige Reich das Liebste, usui der Oberste aller geistlichen und Weltlichen M onarchien). (2) "Viena? " és ja dir-ho tot?-Tota traça del protestantisme ale­ many, esborrada; àdhuc l'accent nacional perdut, italianitzat. L'esperit ale­ many, les maneres i els costums alemanys, explicats pels manuals de proce­ dència italiana i espanyola El país d'una història falsificada, d'una ciència falsificada, d'una religió falsificada... Un escepticisme frèvol, que devia no ... enrunar i soterrar, l'amor a la veritat i a l'honor i a la independència ! " ... (Wagner, Beethoven, 1870). GriJ.1parzer ha escrit que era una desgràcia haver nascut austríac. Els grans compositors alemanys de finals del X1Xè segle que han viscut a Viena, han cruel.merit sofert de l'esperit d'aqueixa ciutat lliurada al culte farisaic de Brahms. La 'vida de Bruckner hi fou un llarg martiri. Huc Wolf, qui va lluitar furiosament abans de sucumbir, ha formulat judicis implacables sobre • Viena. (3) El rei Jeroni havia ofert a Beethoven 35 un sou de sis oents ducats saber: compr-endre la grandesa de Beetho� perclre"Í, E11a llur pàtria la ve rg'onya de ven, .sinó que evitaren dei­ tres dels mlés rics serryors de Vie'na, l'arxiduc Rodolf, diletants que no sols van 1809, xeble de Beethoven, el príncep Lobkowitz i el príncep Kinsky, s'havien compromès a pas'sar-Íi anualment una pensió de 4.000 .£lO'rins, amb la sola condició dernoatr at al aeu : sublims de i que que posar que - mési que art material, deien - a a que restés l'hom.e no son Austria. "Com sols 'aleshores és quan glòria de l'art, els Beethoven Ludwig a e'stà pr-eocupació tota produir aquelles obres sotas ignars són la van pot que enterament pot coneagrar-se condició d'ésser lliure de allunyant així els obstacles miserables lada de a han pres l'acord cobert de les necessitats, que podrien entorpir' la vo­ geni". Malauradament el resultat Aquesta pensió fou sempre no respongué pas molt irregularment a les promeses, i hns aviat pagada altra part, havia canviat molt després del Congrés: de 1814. La societat 's 'havia distret de l'art a causa de la p'olític'a, el gust musical, m.ajmè s per l'italia­ nisme i la moda, tota rossiniana, tractava a Beethoven de' pe­ va deixar d'ésser-hO' del dant tot. Viena, per (1). Els, arnies i prot ector s de Beethoven es dispersaren o morrren , el príncep Kinsky en 1812, Lichnowsky en 1814, Lobkowite e� 1816. Rasumowsky, pel qual havia escrit els seus admirables quar- or durant sa vida, i una indemnització de de l'única tocar viatge, de cent cinquanta ducats algunes vegades davant d'ell i obligació d'argent, de dirigir els seus concerts de música da caméra, que no tenien d'ésser ni a punt d'ac­ llargs ni freqüents. (N ohl, XLIX.) Beethoven estigué molt contra ceptar. (I) El Tancred de Rossini bastà per a trontollar tot l'edifici de la música alemanya. Bauernfeld, citat per Ehrhard, anota en el seu Diari aquest judici 1816: "Mozart i Beethoven són dos que circulava en els salons de Viena en vells ·pedants; Ia niciesa de l'època precedent els admirava; és de Rossini que se sap ço que és la melodia. Fidelia és d'anar-s'hi es comprèn que hi hagi qui es prengui la pena l,rés no Beethoven donà el seu darrer concert, com a solament des­ una porqueria; enutjar". pianista, el 1814. a Olp. 59, donà el aeu darrer concert pel febrer de 1815. En 1815, Beethoven renyeix amb Stephan von Breuning, son amic d'infantesa, el germà de Leonora (1). Des d'ara restà tot sol (2): HNo tinc amics i sóc sol al món ". teta, en les seves notes, de 1816. La sordera ha eSdevingut absoluta (3). Després de la tardor de 1815, les seves relacions amb la r est a dels homes, sols són per escrit. El més antic quadern de converaaeió és de 1816 (4). Es escriu coneguda la dolorosa relació de Schindler sobre la representació 1822. "Beethoven va demanar dirigir l'assaig ge­ de Fidelio en neraL res .. Des del duetto del del què passava el moviment 'i' pr irn.er acte fou evident que no l'orquestra seguia la mentre seva batuta, els llur compte. D'això en pervingué neral confusió. El director d'orque1stra del teatre, Umlauf, taires s'apressaven sentia damunt l'escena. Re,tardava considerablement per una va can­ ge­ pro­ de repòs sense dir-ne la causa i, després de can­ via�es algune,s paraules amb els cantaires, féu recomençar. El mateix desordre, es va produir de bell nou. Calgué una segona posar un moment (I) El mateix any molt aferrat a la vida, va perdre el seu germà Carl: "Ell estava jo perdria de bon grat la meva", escrigué a Beethoven tant com A ntònia Brentano. tendra amistat amb la comtessa Maria van Erdôdy, va perdre sob­ qual ell, son únic fill. Beethoven li va dedicar en 1809 els dos Trios op. 70 i en 1815-1817 les dues grans Sonates per a violoncel, op. 102. (3) Apart la sordera, la seva salut empit] orava de dia en dia. Des del mes d'octubre de 1816, va estar molt malalt d'un catarro, inflamatori. Durant l'istiu de I8IZ, el seu metge li digué que allò era una malaltia de pit. En l'hi­ vern 1817-18, estigué fondament preocupat per aquesta pseudo-tisi. Des­ en prés, 1820-21, l'atacaren reumatismes aguts; una icterícia en 1821 i una conj untivitis en 1823. (4) Observar que d'aquest any data un canvi d'estil en la seva música, inaugurat per Ia Sonata op. 101. Els quaderns de conversació de Beethoven, que formen un total de més <l'onze mil pàgines manuscrites, es troben reunits avui dia a la Biblioteca reial (2) Llevat de la sempre malaltissa tadament en 1816 seva com atacada d'un mal incurable, . de Berlín. la La imposs,ibilitat d-e continuar sota Ía direcció de Beetho­ evident; me's, com fer-li entendre? Ningú gosava dir-li: pausa. ven era "Ve1ste'n, pobre malaurat; no pots diúgir més· ... Bee'thoven, in­ quiet, agitat, es girava a dreta i esquerr a, procur-ant llegir en la expr essió dels rostres i descobrir d'on venia rdbstacle; mes el silenci era general. De cop em cridà de faiçó imperativa i en és'se'r aprop seu em presentà el carnet i em signà que escr ivîa, Vaig posar-hi 'aque,sts. mots': "Us prego que no continueu; ja us expli­ caré el perquè quan ser em a casa". D'un bot saltà al pati tot cri­ dant: "Sortim de' pr'esaa I" D'una sola empenta marxà hns a casa; va les va entrar i seve's ésser es inert damunt d'un divà tapant-se la cara amb Així hi romangué :£ins l'hora del repàs. A taula, ll�nçà mans. impossible arr encar-Íi un mot. Se.guÍ eons erv arrt l'expres'sió de l'abatiment i la dolor més, profunda. Després de. sopar, quan anava a deixar-lo, em retingué, expressant-me el desig de no sol. Al restar nyar-Ío moment el de separar-nos, ern va demanar d'acompa­ metge que tenia una gran reputació per les malalties, de l'orella... Entre tots els episodrs de les meves rela­ a casa seu cions amb Beethoven, no trobo pas un dia que' pugui comparar-se aquest' fatal jorn de novembre. Va ésser ferit al cor i, :£ins al dia de la s evia mort, va viure sota la imp·ressió d'aquesta terrible es­ a cena:" (1). tard, el 7 de maig' de 1824, dirigint la Simfonia (o, millor dit, "prene'nt part en la direcció del concert", segons deia el J'Togram,a), no va serrtir res de l'estrèpit de tota la sala aclamant-lo; no en t enia la més petita idea :£ins que una de les choristes, agafant-lo de la mà, el fé_u girar de cara el públic, i ell veié de sobte els oients dr et.s agitant llurs capells i picant de mans.-Un viatger anglès, Rus'sel, que el veié al piano cap 'a l'any 1825, diu que, quan volia tocar suaument, les tecles no sonaven i Dos anys més amb chors Schindler, qui devingué 1'íntim de Beethoven, des del 1819, es rela­ a partir del 1814; però a Beethoven li havia costat molt concedir-li Ia seva amistat; el tractava de primer antuvi amb una altivesa menyspreadora. (I) cionava amb ell dins aquest terrible silenci ròstre i so's dits crispats que son encara era més commovedor re£lexant veure interior remoció que l' exaltava. Amurallat dins mateix d'ell (1), separat de la dels resta sola homes, no tenia altre, consol que la natura. ··Ella era Carles confide'nt", diu Teresa de Brunswi.ck. Ella fou el seu refugi. Ía seva m.ai havia vist ningú que que el conegué en 1815, diu que estimés fan per+ectament les £lorS', els núvols, la natura (2): sem­ blava viure 'n. ··Ningú del món no estima pas tant com jo el camp, "-A més un arbre que un home m 'estimo escriu Beethoven Neate, ... ... Quan era als camps" de l'albada a la nit, es passejava sol, ,sens'e capel], sota el -solo la pluj ··Senyor Totpoderós !-En mig del bosc sóc feliç,-feliç en el bosc,-on cada arbre parla per tu.-O Déu, quina magnificència! -En aquestes selves, damunt ells P?jole,-hi ha la calma,-la Viena cada dia voltava les muralles'. a. calma per servir-te". inquietud d'esperit trobava al (3). Est�va gairebé sempre turmentat ners. En 1818 escriu: ··Quasi estic reduït altra band'a, em veig obligat aparentar La seva re a menester". En altre lloc deia: ··La en Sonat� circumstàncies apr emiarrts, Es mala procurar-se pà". Spohr diu que cosa camp un xic de lleu­ rang"Únia dels di­ a la mendicitat, i, per que rio em manca- el per op. 106 ha estat escrita tenir de treballar per ben sovint Beethoven no podia a sortir de tenir les sabates foradades. Am.b S9S editors tenia importants deutes, ses obres no li aportaven res'. La Missa en re a causa ofe.rta (Ti) thoven. (2) en aubscripció, aconseguí reunir set subscriptors (dels Veure les admirables pàgines de Wagner sobre la sordera de Bee­ (Beethouen, 1870). Estimava les bèsties i sentia pietat per elles. La mare de l'historia­ Frimmel explicava que havia servat molt temps una aversió invo­ luntària per Beethoven perquè quan era nena, feia fugir amb son mocador dor von totes les papellones que ella volia. agafar. (3) Mai no es sentia ben estatjat. . En trenta cinc anys de viure canvià trenta vegades de casa. 39 a Viena, quals n'hi hav�a no de cap músic) (1). Apenes si :ëehre va trenta quaranta ducats per ses admir�bles Sonate,s, cada una -de les quals li costava pel cap baix tres o quatre mesos' de 1reb-all. El o va fer compondre els quartets op. 127, 130 i 132 obres més profundes, que es diria escrites amb la pròpia sang': ni menys les hi va .pag ar, Beethoven es con surnia en mig' les di-ficultats domèstiques, en processos inacabables a -fi príncep Galitzin li potser les seves d''Übtenir les pensions que hom li devia, o de corrservar la tutela d'un nebot, -fill del seu germà CarLe,s, que en 1815 morí tuberculós. Beethoven havia acumulat damunt d'aquest infant la necessi­ d'abnegació tat sobreeixia del que Això li cor. seu cruels sofriments. Sembla talment si com una altres re servava de fatalitat mena hagués pres cura de renovar constantment i d'acréixer la s.ev a De mo­ misèria, perquè el seu geni no manqués pas d'alime,nts. ment fou precis disputar el petit Carle,s la mare indigna que li volia prendre: "O Déu meu--es-criu,-la meva fortalesa, la meva defensa, on ;01 re,fugi 1 tu llegeixes en les, profunditats de' la meva ànima i saps bé prou les dolors que .passo quan me cal fer s'Üfrir aquells que volen disputar-me el meu Carles, el meu tresor 1 (2). Escol­ sé com anormenar-te ; acull benigne l'ardent tarn, Esser que - a m a no de la més malaurada de les tev'es criatures 1" "O Déu 1 Vina al meu socors 1 Tu em veus abandonat de tota la humanitat perquè nOI vull pactar amb la injustícia. Acull propici pr egàr ia el faig, alm.enys pel pervenir, de poder viure amh el sort cruel, destí implacable 1 No, no, la meva dissort no -finirà jamai 1" Després, aquest nebot, amb tanta passió e-stimat, es mostrà prec que et Carles!... a meu � ... - - - - - . _.- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - . - - - -. - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - . - - - - - - - - - _. - - - - - - - - - - - - - - - - - - . - . - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - --. (I) Beethoven es va dirigir personalment a Cherubini, que era "de SQoS contemporanis, aquell que més considerava". (Nohl, Lletres de Beethoven, CCL.) Cherubini no li va respondre. (2) No em venjo mai-e-escriu en altre- lloc a la senyora Streicher.-Quan em veig obligat de procedir contra altres homes, sols faig allò que m'és estrictament necessari per tal de defensar-me a bé privar-los de fer mal". i'ndigne d'e la conhança del Beethoven amb ell, és Miquel Angel amb els emocionant. oncle. I seu a correspondència de dolorosa. plena de protesres tal com la de seus germans, però més ingbnua i més ' ""Tinc d'ésser pagat més. abominable? I bé: encara s� el una lligam vegada més amb la deu ésser romput ingratitud nosal­ entre t'odia­ tr es, que ho sigui! que ho sàpiga i sigui imparci a] es en nom de et vés Déu, uneix que rà Si ,el pacte que ens pesa, fet Providència: he t'abandono a la jo faci la seva voluntat! Jo Tothom ... - " el què podia; puc comparèixer d'avant del Suprem Jutge (1). "Mimat com ets no et faria cap mal si t'esforcessi,s, però, en ésser senzill i since·r; eJ meu cor ha sofert massa del teu compor­ tot ... hipòcrita, t arrrerrt i això em fa difícill'oblidar ... Déu m'és testimoni mil llegüesl de tu i d'aquest trist germà i que des,itjo abominable família Ja no puc tenir confiança n. I afir­ d'aquesta ésser a ... "Dis,sortadament, el teu pare, Mes el perdó vé de seguida: ma: "Mon estimat fill !-Ni una o millor, no pas el n teu pare paraula més,-vina als meus (2). braços, Et r-ebr-é amb el mateix amor. ni una ¡paraula dura no 'sentiràs De 'ço que cal fer per al teu avenir, en parlarem amicalment.-Pa­ mí sols a rea. De raula d'honor: reny ! Tampoc servirien per... cap en tens p'esperar la sol·licitud damunt el que cor fidel del hagis rebut francès: "Si no teu i l'ajuda més afectuosa.-Vina,-vina pare.-Be,ethoven.-Vina, de seguida aquesta carta, vina vinguéssiu, em a ca sa n. mataríeu (I ben damunt l'adreça, en segur") (3). Í "No menteixis, li pr ega, resta aern pre el meu fill esëimat Quina horrible ,dissonància si em paguessis amb hipocresia, tal no t'ha clonar com rrr'ho volen £e;r creure!... (4). Adéu; aquell que si (I) (2) (3) (4) Nohl, CCCXLIII. N ohl, CCCXIV. Nohl, .Nohl, CCCLXX. CCCLXII-LXVII. Una carta que acaba de trobar M, Kalischer, demostra amb quina passió Beethoven volia fer del "an ciutadà útil a l'Estat" (I febrer 1819). a seu Berlín nebot Ía vida ha te pres que l'ha amb els majors esforços desenrotllam:e'nt moral amb una afecció més certament d,el cura paternal, teu conservada i que prega des del fons del et cor, de seguir el sol ve­ ritable camí del bé i dels' justos. Ton fidel bon pare". Després d'haver acaronat tota mena de somnis, per l'avenir d'aquest ne'bot, de consentir tava tota PeT a ava, de en estava pas mancat els estudis fess·in cataus un d'inteUigència i el qual ëitar.is, Beelthoven tingué comerciant. Pe.rò Carle,s freqüen­ umver i contreia deutes. trist fenòmen, més desa moral de. r vers que mena un no que volia encaminar freqüent del que hom creu, la gran­ lloc de fer-li bé li feia mal, fexaspe­ oncle, rexcitava i el revoltava, com ell mateix diu, en aquesta terrible frase, en son on es mostra al viu aquesta ànima miserable: "·H� devingut més dolent, perquè el meu oncl-e volia que fos millor l'' l'istiu del 1826, a disparar'-se un tret de pistola al Fins arribar, cap. ND en¡ va morir � Beethoven fou qui gairebé .en morí: mai més ja no es v a refer d'aquesta afrosa impressió (1). Carles es va curar: viure el suficient per a fer sofrir a son oncle, en la mort del qual no .poca reaponaabil itat li corr-esponia ; en rnor ir l'oncle, el nebot no fou pas al seu costat. ""Déu no m'ha abandonat mai", escriu Beethoven al ,seu nebot alguns �nys ahans. ""Ja es trobarà algú, per clouro'rn els ulls". Certament aquest no devia pas ésser aquell al qual homenava ""son fill" (2). a va * * * Es des del fons d'aquest abim de tristesa prengué Ía glorificació de la Joia. Fo� e,l proj ecte de tota sa vida. En 1793, que , (I) Schindler, que el va veure aleshores, diu que vell de setanta anys: encorbat, sense forces, les hagués mort, ell també hauria mort. Pocs mesos eorn un (2) El dilettantisme de nostre temps també ha no ens ha de sorprendre. aquest plaga. Això 42 a Beethoven Bonn. j a hi em­ pen- devingué sobtadament sense voluntat. Si Car­ després moria. cercat de rehabilitar a ' sava (1). Durant la seva d'una de les coronarnent vida volgué cantar-la la Joia i fer-ne el seves grans obres, vacil-Iant conatant­ especte la. forma exacta de l'himne i rdhra en la qual podria plaçar-lo. Adhuc en sa Novena Simfonia, no estava pas decidit. ment r Fins al darr-er momerrt, elstigué a punt de deixar rOda a [a Joia per' a una desena o onzena simfo'nia. Cal remarcar bé que la No­ vena no és .pa.s intitulada. tal amb com és costum dir: Simfom'a amb a 7a Joia. char fona7 sobre rOda chars, Simfonia altra punt de tenir Aquesta simf.onia podia tenir i estigué Beethoven fer-hi conclusió. Pel juliol de le23, ·pensava un pna7e instrumental que aplicà clespr'és al quartet op. 132. Czerny i Sonnleithner, àdhuc asseguren que fins després de Ía execució (maig de 1824) Beethoven no havia pas abandonat aquesta idea. sinó ún una a encara Pel que simfonia, hi havia. veurem grans dificultats, pee i les' nombroses provatures per nera i. en un altr-e esbossos de la a la introducció del chor en una tècniques. Els, quaderns de Beethoven a fe,r entrar les veus d'altra ma­ de l'obra, ens, ho testimonien. En els melodia de l'adagio (2) ell va escr-iur-e-s momerrt segona "Potser el chor entraria oportunament ace'. Però no es podia de­ cidir a aeparar-se de la seva fidel orquestra. "Quan me ve una a Carlota Schiller (gener 1793). L'oda de 17BS. El tema actual apareix el 180B en la Fantasia per a piano, orquestra i char, op. Bo, i en IBID, en el Lied sobre un text de Goethe: Kleine Blumen; kleine Blaetter=:Jo he vist en un quadern de notes, de rBI2, pertanyent al Dr. Erich Prieger, a Bonn, entre els esbossos de la Setena Simfonia i un proj ecte d' obertura de Macbeth, un assaig d'adaptació de les paraules de Schiller al tema que ell utilitzà més tard en 1'obertura op. lIS (N 0rnensfeier).-Alguns motius instrumentals de la Novena Simfonia es mostren ja abans del IBIS. Finalment, el tema definitiu de la Joia és anotat en IB22, així com els altres temes de la Simfonia, excepte el trio, que ve un xic des­ prés, seguint l'andante moderato, i, en fi, l'adagio que apareix el darrer. Sobre el poema de Schiller i sobre la falsa interpretació que se n'ha volgut donar, en temps actual, substituint el mot Freude CI oia) pel mot Freiheit (Llibertat), veure un article ,de Carles Andler en Pages Libres (B juliol 1905). ,(2) Biblioteca d'e Berlín. (I) Lletra de Fischenich Schiller fou escrita en 43 idea, deia, la sento en. un instrument, mai en les veus". Per això allunya tant com pot el moment d',emprar les veus. arribant de primer antuvi fins tatius del a donar alsl instruments sinó el no solament els reci­ mateix de la Joia. l'explicació d'aquests dubtes i d"aquests retards: la causa és més profunda. Aquest malaurat home, sempre rurrnent at per la tristesa, va aspirar durant la seva vida a cantar l'e'XceHència de la Joia. i d'any en any ajornava la rasca, constantment abassegat pel torbellí de les seves passions i per la malenconia. I no és més que fins el darr�r dia, que ho acon­ segueix. I amb quina grande.sa!... En el moment en que el tema de la Joia va aparèixer per pr-irn er a vegada, l'orquestra sr'atura bruscament i es fa un __.Sobtat f7nale (1), Però cal silenci que anar encara dóna un déu. La a enllà l'entrada del qualific�r-Io No sabríem més tema en cant altrament, un car caràcter misteriós i diví. aqu.eat tema és pròpiament descendeix del cel embolcallada d'una calma Joia brenatural: amb el primera impressió seu que so­ hàlit lleuger amanyaga els sofriments, i la fa quan ella llisca en el cor convalescent es comprèn que, talment com 'aquel] amic de Beethoven, "hom té ganes de plorar en veure sos dolços ulls". Quan després el tema passa a les veus, és, en el baix que es pre­ senta de cop, amb un car-àcter seriós i un xic oprimit. Però a poc a poc la Joia s 'e mpar a de l'ésser. ESI una guerra, una conquesta és tendra, tan que la dolor. I heus ací els, ritmes de' contra moviment, el marxa, els exèrcits en ardent i anhelant del tenor. tot es aquestes pà­ en les quals sembla oir-ee eJ panteix del propi gines agitades el ritme de la seva reapiració i dels seus crits inspi­ Beethoven, cant pels camps tot composant la seva obra, emportat un vell rei Lear demoníaca, mig de Ía tem­ A la pesta. joia guerrera sucee eix l'èxtasi religiós. després una orgia sagrada, un deliri d'amor. Toja una humanitat exultant rats en travessar d'una fúria (r) mots a Also ganz sota com so en als stiindew Worte darunter. é" Igual que si hi "). 44 haguessin I braços cap al cel, proferint poterrts clams. llançant-se estrenyent-la damunt son cor. ver s la Joia i .frivolitat de L'obra del Tità vencé la m.ediocr.itat pública. La estén els f , Viena fou commoguda en un ins,tant: Ros,sini i les òperes italia­ abassegada, Be'ethoven, humiliat i entristit, Sim­ establir-se Londres, on pensava fer e'xecu.tar- la Novena nobles amics 1809, alguns fonia. Per segona ve;gada, iglial que la pàtria. ··Sabem, tal no' deixés que li endreçaren per .prec anava la tenien nes a a en un de música sagra­ u s inspira la cornposició deie'n, que haveu escrit sentiments els, heu que la qual expressat da (1) sobrenatural 77um La penetra que vostra profunda [e, li una nova en vostra gran corona de ànima, la il-Iumina. Per altra part. també sabem que la immortaL at d'una nor errt les! vostres gr'à,ns' s,imfonies s 'ha a ugrn .. La vostra 'absència durant que tenien els ulls posats que l'home de geni, tava silenciós, cava naturalitzar-se ÍÍor-er-s i nou en que en en vós lloc una nostra darrers (2) . tan mena t err a, alt a£igí anys, Tots .pensaven entre de múaica. aquells amb pena els vivents, res­ estr ang'er a cer­ fent oblidar les produccions Solsl de; vós la nació espera regne de veritat i de belle·sa nova vida, nous des'pit de la moda una ... a Doneu-nos l'esperança de veure ben aviat satisfets' nos­ desirjoá I pugui la prirnavera que arriba, Horir dohlement del dia tres un plaçat mentre de l"art alemany aqu escs tots ... .... gràcies als vostres' dons, per a nosaltres i per a. tot el món ," (3). Aquesta generosa endreça demostra quina era Ía potència, no solament artística sinó també moral, que gosava entre l'é7ite de (I) La Missa en re} op. 123. (2) Beethoven, cansat dels tràfecs domèstics, la misèria, er neguit de tot gènere, no va escriure en cinc anys, de 1816.a 1821, més que tres obres per a piano (op. 101, 102, 106). So� enemics deien que estava esgotat. Reprengué e1 treball el 1821. Febrer de r824.' Firmen: príncep e Lichnowsky, comte Maurici Lich­ nowsky, comte Maurici de Fries, comte M. de Dietrichstein, comte F. de Palfy, comte Czernin, Ignasi Edler de Mosel, Carles Czerny, abad Stadler, (3) A. Diabel1i., etcètera. Artaria i e, Steiner i e, A. Streicher, Zmeskal1, Kiesewetter, l'Alemanya. El primer mot que s'ofereix a sos' admir adoes per lloar son geni. no és: pas el de �iència ni el d'art, és la paraula [e (1). Beethoven es sentí profundament emocionat d'aqueste,s pa­ raules. I no par+í. El 7 de maig de 1824, tingué lloc a Viena la primera audició de la Missa en re i de la Novena S·;mfonia. El èxit fou triomfal i àdhuc prengué caràcter gairebé sediciós. Quan Beethoven apar eg'ué va ésser àcollit per cinc salves d'aplau­ diments. el costum en aquest país cl' eriqu.eta era de fer nom.és l'entrada de Ja família imperial. La p·olicia que tres salves per li de a les mani+estacions. La ·simfo·nia provocà un posar' tingué entusiaeme frenètic. Molts ploraven. Beethoven es va desmaiar d'emoció després del concert. el van portar. a casa Schindler. allí un , a va restar ensopit tota la nit i d matí ,segü�nt. vestit i aenae men­ jar ni heure. El triomf fou passatger i el resultat pràctic nul per a Beethoven El concert no do·nà cap benefici. La penúria material .. de la S'eva vida no canvià absolutament. De bell nou es trobà bre. malalt (2), solitari.-però vencedor (3) :-vencedo!' de la po­ me- " públicament -diu altívolament Beethoven a l'ajuntament de Viena, el primer de febrer de 1819, per reivin­ dicar el seu dret de tutela damunt el seu nebot.-" Fins escriptors distingits, Weissenbach per exemple, han considerat que valia la pena de consagrar-hi (I)' "El escrits" meu caràcter moral és reconegut . l'agost del 1824 estigué obsessionat per la temença de morir sob­ com el meu estimat avi, amb el qual m'assemblo tant", escriu .el 16 d'agost de 1824, al doctor Bach. Sofria molt de l'estómac. Durant l'hivern de 1824-1825 va estar molt mala­ ment. Pel maig .de 1825 expectorà sang i tingué algunes hemorràgies pel nas, El 9 de juny de 1825, va escriure al seu nebot: "La meva feblesa arriba Per (2) tadament d'un "atac sovint a l'extrem ... L'home de la dalla no tardarà pas a venir". (3) La N avena Simfonia fou executada per primera vegada a Alemanya, a Francfort, el primer d'abril de 1875; a Londres, el 25 de març del propi any; a París, al Conservatori, el 27 de març de 1831. Mendelssohn, a diset anys d'edat, en va donar una audició al piano, a la Iœeqerhalle de Berlín, el 14 de novembre de 1826. Wagner, quan estudiava a Leipzig, la va recopiar tota ell mateix. Uns anys més tard, en una carta del 6 d'octubre del 1830 en­ dreçada a l'editor Schott, li ofereix una reducció per a piano a dues mans. Pot dir-se que la Novena SirJnfonia orientà là vida de Wagner. ' I diocritat dels homes, vencedor del seu al sofriment. ··Sacrihca, slac�ifica teu 'art! Déu per damunt de * tot * seu propi des.tí, vencedor del s'empre '" les nicieses de la vida (O Gott über a77es!)' * Finalment ha aconaeg'uit l'ohje.ctiu de tota la seva vida. S'ha apoclerat de l� J oia.-Sahrà mantenir-se en aquest cimal de l'es­ perit que domina le·s· tempestes Z Certament d'egué recaure mol­ tes' vegadesl en les pass'ades angoixes. certament els seus dar-rees quartets són plens d'estranye,s ombres. No obstant, sem.bla que la victòria de la Novena Simfon1'a hagi deixat en ell la seva glorio,sa empremta. Els projectes que té per a l'avenir (1): la Desena Sim­ fonia (2), l'Obertura sobre el nom de Bach, la música per a la Melusina de Grillpa,rzer (3), per a 1'0dysseus de Korner i el Faust (I) "Apollon i les Muses Elisis, deixi darrera no precís els hi dec tant 'encara! Es meu.ço que voldran pas lliurar-me que abans de la tan aviat meva partida l'Esperit m'inspira i em bla que apenes he escrit algunes notes". (Als germans de' 1824.-N ohl, N eue Briefe, CCLXXII). a la mort: cap els camps diu d'acabar. Em Schott, sem­ 17 de setembre Moscheles el 18 de març 1827: "Una simfonia obertura". Aquest esbós no ha 'estat mai trobat.-Solament entre les seves notes consta: "Adagio. -Cant religiós per ia una simfonia en les antigues modalitats (Herr Gott die [aben ·wir. Alleluja), sigui de manera independent, sigui com introducció a una fuga. Aquesta 'Simfonia podria ésser caracteritzada per l'entrada de les veus, sigui en el finale, sigui des de l'adagio. Els violins de l'orquestra, etc., decuplats pels darrers temps. Fer 'entrar les veus a una a una o repetir en certa manera l'adagio en els darrers temps. Per text de l'adagio un mite grec [o bé] un càntic eclesiàstic, en l'Allegro, festa a Bacus" (ISI8). (2) Beethoven escriu enterament Com esbossada és es veu, a en el meu pupitre, amb una nova Ia conclusió choral estava aleshores destinada la N avena a la Desena i Simfonia. Més tard digué que volia acomplir en la Desena Simfonia "Ia reconci­ liació del món modern amb el món antic, ço, que Goethe ja intentà! en son Segon Faust". (3) L'assumpte és la llegenda d'un cavaller que està enamorat i captiu d'una fada i que sofreix l'enyorança de la llibertat. Hi ha certes analogies entre aquest poema i el de Tannhaíiser. Beethoven hi va treballar de 1823 él, 1826 (Veure A. Ehrhard, Franz Grillparzer, 1900). no a 47 (1) i l'oratori bíblic sobre Saül i David, demostren el seu esperit era atret vers la s.er-erirt at potent dels veUs gran� mastr es alemanys: de Bach i de Haendel,-i més encara vers la llum del Migdia, vers el sud de França a vers aquella Itàlia que somniava poder recórrer (2). veure en 1826, diu que el seu ros­ El doctor Spiller, que el tre s'havia torn.at alegre i jovial. El rrrat eix any, quan Grillparzer li parla per darrera vegada, 'és el propi Beethoven qui infon energia al decaigut poeta: "Ah} li diu aque'st, si jo només tingués la milèssima part de vostra f01"'ça i fermesa}" Els temps són durs � la reacció monàrquica oprimeix els esperits. "La censura m'ha l'Amèrica del Nord, si mort, gemega Grillparzer. Cal partir cap hom vol parlar, pen sar lliurement." Me's cap poder no pot amor­ com del Goethe va a dassar la els sons', pensa de Beethove'n. "Els sor-tosament encara resten són mots lliures", encadenats, li escr'iu el mes, poeta KuHner. Beethove'n és la gran veu lliure, rúnica potser aleshores, del pe·nsament alemany. D'això ell en tenia la sensacip. Ben sovint parla del deure que li ha estat imposat de fer bé, "a la pobra hu­ manitat", mitjançant el seu art ; d'actuar per la "humanitat futu­ ra" .(der künftigen M enschheit) de fer-li bé, d'infondre-li corat­ la seva aorrmolènci a, de :flagel·lar la seva covardia. ge, de sacsej "El nostre 'temps, escr-ivia al seu nebot, té neccsaitat d'esperits ferms per. fuetej ar aquestes miserables ànimes humanes." El doctor Müller, digué en 1827, que "Beethoven s'e'xpressava sem­ pre lliure'ment tant en privat com en públic respecte el govern, sobre la policia i sobre' l'aristocràcia. La policia ho sabia, però li a ar a (I) Beethoven tenia des del 1808 el projecte d'escriure la música de Faust, (La primera part del Faust acabava d'aparèixer amb el títol de Tm­ gedia, a la tardor del 1807.) Aquest era el seu pro] ecte més acariciat (Was mir und der Kunst das H oeschste dahin I). "El sud de ist.") Frank-reich, dahin! d'aquí. Amb aquesta sola condició tu podràs de bell nou elevar-te en 'les altes regions del teu art Una Simfonia, després partir, partir, partir L'istiu, treballar pel viatge Recórrer la Itàlia, la Sicília amb algun altre- artista". (Id.) (2) (Carnet França! és allà:! és allà! "Südliches de la biblioteca de Berlín).-" ... Partir . ... . tolerava les seves crítiques i les seve's quiaicions inofenaives-; i deixaV'a tranquil tenia un extraordinari e·sclat" (1). sàtires a com si fossin dis­ l'home, el geni del qual d'abatre aquesta força indomptable que joc de la dolor. La múaica escrita en aquests darrers anys, a despit de les circumstàncies penibles en les quals fou composta (2), sovint té un caràcter tot nou d'iro·nia, de menys­ preu heroic i joiós. Quatre mesos abans de Ja seva mort, el darrer tros que acaba, en novembre de 1826, el nou finale del quartet op. 130, és molt joiós. Es cert que aque.eta joia no és la joia de tothom: tanrose és, el riure' aspre i sacsejat del qual parja Mosche­ les, tantost el somriure, emotiu fet de tants sofriments vençuts. No hi vol dir res això: ell ha triomfat, no hi creu en la mort. l no obstant s'acostava. A la h del novembre de 1826 agafà una pleur-esia i caigué malalt a Viena en retornar d'un viatge em­ Així ara no res np era capaç semblava fer près (I) a l'hivern En dit cridant un per- tal d'asse1gur:ar l'esde'venidor del seu nebot (3). 1819 va estar a punt d'ésser perseguit per la policia per haver "que després de tot, el Crist no fou més que un Jueu crucificat." Escrivia aleshores la Missa en re. Això indica pmu bé la llibertat de ses inspiracions religioses. (Veure per les opinions religioses de Beethoven, Theo­ dor von Frimmel: Beethouen, 3 ed. Verlag Harmonie i Beethoveniana, ed. Georg. Müller, val. II, cap. Blëchinger.)-Np menys lliure en política, Bee­ thoven atacava ardidament els vicis del seu govern. Entre altres coses li reprotxava l'organització de la justícia, arbitrària i servil, entrebancada per enutjosos procediments; les vexacions policíaques; la burocràcia barroca i inerte que matava tota iniciativa individual i paralitzava l'acció; els privi­ 'legis d'una aristocràcia degenerada, tothora disposada a adj udicar-se els més alts, càrrecs de l'Estat.-Les simpaties polítiques semblaven ésser llavors per l'Anglaterra. (2) El suicidi del seu nebot. (3) Veure sobre La darrera malaltia i la mort de Beethoven un article del Dr. Klotz-Forest en la Chronique Médicale del primer i del IS d'abril de 1900.-Es tenen dades prou precises pels quaderns de conversació on són ins­ crites les preguntes del doctor i per l'explicació del mateix doctor (Dr. Waw­ ruch) apareguda amb el títol: Aeretlicher Rückblick auf L. V. B. letzte Le­ benstage en la Wiener Zeitschrift en 1842 (datada del 20 de maig de 1827). 49 Ele amics seus eren lluny. Va encarregar al seu nebot d'anar-li a cercar un metge. El miserable oblidà l' encàrrec, no se'n va recor­ dar lins al cap de dos dies. El metge' vingué tard i cuidà malament a Beethoven. Durant tres mesos la s'eva 'atlètica constitució lluità amb el mal. El 3 de gener de 1827 nomena hereu ,universal al estimat nebot. Pensà en els s'eus estimats amics del Rin i " cara eS1clr'Ígué estic 'mes" mon cor, a a WegeJ.er: maesa tu i a feble. No la teva ... 1 seu en­ voldria poder parlar a,mb tu! fer altra cosa que albraçar-te en' com puc Lorchen". La misèria hauria acabat d'en­ éssee la generositat d'alguns 'anglesos. Havia esdevingut molt suau i molt pacient (2). Damunt el seu llit d'agonia. el 17 de febrer de 1827. després de tres operacions i tot 'esperant la quatrena (3), escriu amb seretenebrir sos darrers ins,tants de no amics , En la malaltia hi ha van dues fases: La alguns accidents pulmonars semblar dominats al sisè dia. "El setè dia, es va que sentir prou bé per digestius com­ vaig trobar desfet, el OD'S tot esgrogueït. Un violent accés de diarrea, complicada amb vòmits, gai­ rebé el va matar durant ía nit". A partir d'aquest moment, la hidropesia es 2. llevar-se, caminar, llegir i 'escriure"; plicats de trastorns en 2.a alguns trastorns la circulació. "El vuitè dia el desenrotllà. Aquesta recaiguda fou deguda a causes morals no ben conegudes. "Una un profund sofriment causat per la ingratitud que havia so­ fert i una injúria immerescuda, varen ocasionar aquesta explosió, diu el Dr. Wawrudh. Tremolós d'esgarrifances era encorbat per la dolor que es­ queixava ses entranyes". Resumint aquestes diverses observacions, el Dr. Klotz-Forest diagnostica, després d'un atac de congestió pulmonar, Ia cirrosis atròfica de Laënnec (ma­ laltia del fetge) amb ascitis i edema dels membres inferiors. Ell creu que t'ús immoderat de begudes espirituoses hi contribuí. Era també l'opinió del còlera violent, Dr. Balfatti: "Sedebat et bibebat ", (2) Els Souvenirs del cantant Ludwig Cramolini, publicats recentment expliqueu una emocionant visita a Beethoven, durant sa darrera mala1tia en què Beethoven demostrà una serenitat i una bondat enternidores. (Veure la Frankfurter Zeitung dei 29 de setembre de 1907). (3) Les operacions varen tenir efecte el 20 de desembre, el 8 de gener; el 2 de febrer' i tel 27 de febrer.e-Œl pobre malalt, damunt son llit de mort, era turmentat per les xinxes (Lletra de Gerhard von Breuning). 50 nitat: •• J o prenc paciència i penso: Tot mal porra amb ell. algun bé". El bé fou la deslliurança. "la h de la comèdia", tal digué en morir, diem de la tragèdia de la seva vida. Va morir durant el moment (26 de d' esclatar març una un ell en una tempesta de ,neu, forastera li tancà els ulls Una mà (1) tempesta tro. com - - 1827). * * * Car Bee,thoven! �1olts han lloat la seva grandesa artística. el primer dels músics. Es la més heroica de l'art modern. ESo el més gran i el millor amic Però ell és força d'aquells que encara molt més sofreixen i que que lluiten. Quan som entristits per les de nosaltres. tal com, qui d'aquest d'una desolada i, sense mare una vegada en el piano s'as,s'egué va consolar �quella que plorava, amb el cant d'el dir un sol mot, misèries món, és ell ve" prop plany re sig'nat, I quan la fadiga ens pren i restem abatuts de l'eternal combat, inútilment lliurat contra la mecliocr itat dels vicis conhort inexplicable reconfortar-se en aquest i les virtuts, és oceà de voluntat i de fe. Es desprèn d'ell com un contagi de co­ benestar de la lluita (2), l'embriagament d'una consciènI"atge, seu un un (I) 'El jove músic Anselm Hüttenbrenner. "Déu sia llot!" escriu Bren­ ning. "Remerciem-li d'haver finit aquest llarg i dolorós martiri". Tots els manuscrits, Ùibres i mobles de Beethoven foren venuts a la su­ bhasta pública per 1875 florins. El catàleg comprenia 252 números de manus­ crits i de llibres musicals que aconseguiren Ia suma de 982 florins 37 kreutzer. Els Quaderns de conversació i els Tcqebúcher foren venuts per un florí 20 kreutzer.-Entre els seus libres, Beethoven posseïa: Kant, Naturgeschichte und Theorie des Himmels,'-Bode, Anleitung zur Kenntnis des gestir-nten Him­ mels,'-Thomas von Kempis', Nachfolge Christi.-La 'censura retirà: Seume, Spaziergang nack Syrakus,'-Kotzebue, Ueber den Adel,'-Fessler, Ansichten von Religion und Kirchentum. (2) "Sóc feliç cada vegada que venço un obstacle" (Lletra a l'Amada Immortal). "Jo voldria viure mil vegades la vida Jo no sóc pas fet per una vida tranquila". (A Wegeler, 16 de novembre de 1801). ... cia que sent un déu en son s>i. Sembla que en sa comunió de' tots as similar­ (1) ell hagués acabat per admirava Beethoven Íes energies profundes. Grillparzer, que els irrsfante amb la se'n amb una, meria de' natura al punt temible temença, deia: "Ell arribà tins confon amb els, elements salvatges i capricio­ el qual la Simfonia en do m enor : "Pe­ sos ". Schumann .escrtu també de una potència sovint que' hom la serrti, exerceix damunt nosaltres l'art en es' invariable, com aquells fenòmens de la natura que, per freqüents de temor i d'espant n. l Schindler, que siguin, ens' omplen sempre de la natura ".­ son contident, afegeix: ··Ell s'apoderà de l'esperit Això és ben just: Beethoven és una força de la natura" i és, un d'una potència espectacle d'una grandesa homèr-ica, aquest combat elemental Tota una corrtr a sa la vid'a és resta com matinada clara. A de la una natura. tempestuosa. Al començament, jornada penes hufades de llang'orositat. No s'ecreta amenaça, un feixuc pres­ unes l'aire immòhil, una Bruscament, les g'ra-ns ombres passen, els rond ina­ ments' tràgics, els silencis remorosos, amenaçadors i terribles, 'els Heroica i de la en Do menor, La pu­ cops de vent furiosos de la la no és pas encara entelada. La joia r'e'st a encara, resa del oiblstant, en sentiment. jorn, joia; Ía' t,ristesa serva sempre una _esperança. Mes, després de 1810, l'equilibri de l'ànima es romp. La llum devé estranya. Els pensaments més clars hom els bO'ires s'esvaeixen, les boires el cor enlairar-se veu tornen corn boir es ; les formar-,se i entenebreixen a amb llur desordre mejancònic i capr iciós, Sovint la idea complet, ofegada, després d'ha­ la broma, no re ssort int a la ver una O' dues vegades emergit de ti del fragment més que per una borrasca. La mateixa alegria ha Una febre, un ver es mescla a pres un caràcter aspre i salvatge. tots els sentiments (2). La tempestat s,'agombO'la a mesura quel la musical sembla deeaparèixer per í (I) "Beethoven m'ensenyà! la ciència de la natura i estudi igual que en el de la música. No eren pas era la seva potència elemental" (Schindler). (2) "Oh! tan bella és la vida; mes la meva és per (vergiftet). (Lletra del 2 de maig de 181'0, a Wegeler). l'encantava; em dirigí en aquest les lleis de la natura ço que . sempre enverinada I heus aquí els pesants núvols inRats de de nit, prenyats de tempestes, del començament de llamps, negres la Novena. De sobte, en el més fort de l'huracà, Íes tenebres s'es­ tard'a avençant. va queixen, la nit blerta per és acte un bandejada del cel la serenitat del dia resta­ de voluntat. això, quina batalla de Bonaparte, Quina conquesta equival la glòria d'aquest esforç sobrehumà, quin sol d'Austerlitz arriba d'aquesta victòria, la de major esclat que jamai hagi assolit l'es­ perit: un malaurat, pobre, malalt, solitari, la doIo·r feta home, qui el món refus:a la joia, crea la Joia ell mateix per a donar-la al món. La forja amb la seva misèria, val com digué en una frase es resumeix la seva vida i que' és la divisa de tota superba a a a on ànima heroica: "La Joia del Sofriment". Durch Leiden. Freude. (A la comtessa Erdody, 19 d'octubre de ,l/ I 53 1815). TEXTOS Adagio �or IF·Pf�lr Al . lein ALlein AL lein (A Uchnowsky, 21 septembre 1814). TESTAMENT ·DE HEILIGENSTADT (1) Per als meus germans Oh voealrres, homes que Carl i em (Johann) .(2) mireu rós, foll o misàntrop, quan injustos sabeu pas la secreta raó de ço que el o f.eu passar per renco­ amb mi! Vosaltres sou us em Beethoven. sembla així! El meu no cor la i ben inclinats', des de la infantesa, al dolç senriment de [a bondat. com igualment he est at .sempre disposat a acomplir grans accions. Mes penseu tan sols quin és, d'ençà de sis anys. el meu estat afrós. agreujat encara per metges sense judici, enganyat d'any en any. amb l' esper ança d'ùna millora. i, en ti. reduït a la perspectiva d'un mal durabl e, [a curació del qual exi­ girà, potser. alguns anys. en el cas que no sia impossible. Nascut és·perit meu eren un temperament ardent i actiu, àdhuc accessible a les distrac­ cions de la 'societat, devia hen 'aviat separar-me dels homes, pas­ amb sar Ía meva vida solitari. Si algunes vegades volia sobreposar-me quan durament topava ªmb la trisJa ex­ 'aixQ. oh aleshores! periència renovada de la a tot poasible Ah! Com puc d'éssè>r m.és (1) (2) meva m·alaltia! I, de dir als homes: "Parleu més revelar-los la feblesa d' un sentit: que en mi hauria que ens els altres. un senrit que en altres perfecte Heiligenstadt és El no obstant. no m' era alt, crideu, que soc sord!" nom un fou oblidat N. B.___fEls mots en raval de Viena. Beethoven hi habitava. en el manuscrit. itàliques són subratllats 57 en el text. temps he poaseît amb la més gran com. en arxo no realitat ben jo puc viure apart, jo meu p'erfecció, amb art estar penosa, entre puix que perfeccié una tingut l'han .. voldria que del fer ho !-PeŒ"doneu-me, doncs pas' doiblemient és r ança pocs j armai !-Oh, si veieu. em vosaltree, La meva m.alau­ a ella dec l'ésiser mal com­ près. M' és interdit de trobar una distracció en la companyia dels homes, en les conversacions delicades, en les mútues e,fusions. Sol, _absolutament sol. No puc arriscar-me en el món mes que si imperiosa necessitat ho elX�geix. Dec vi�re com un proscr-it. Si em trobo a prop' d'alg'Ú, em sento presa d'una gran angoixa tan­ sO'lsl per la por d'expos,ar-me a que sia descober-t el meu estat •. una Conseqüència d' això fora� El són els sis savi metge meu meeos que acabo de féu prom.etr e d'estalviar ern pasear a la a meva oïda tot l'esforç que em fos .poseible ; s'avançà a les meves prò­ pies irrtencions, Però, a despit d'això, abassegat sovint per la meva inclin.ació vers la societat, m'hi sóc deixat portar. Mes, quina hum.iliació quan hi havia algú a prop meu i sentia al lluny una Hauta, i jo no sentia res, o 'bé sentia cantar el. pastor i jo seguia no sentint res 1. (1). Algunes constatacions d'aque1sta mena em por­ taren al caire de la desesp:eraèió i poc va faltar que jo mateix no posés ti a la meva vida.-Es l'Art" és. ell sol qui m�ha retingut. Ah 1 Em semblava de deixar aqueer món ahans d'haver impoesible acomplert tot all� que sentia mon càrrec. I fou així que vaig pro­ longar aquesta miserable vida-:-verament miserable-e-aquest cos meu tan irritable que La més, lleu mudança _el pot llançar del millor a (I) crec, Voldria, no a propòsit d'aquest dolo�ós plany, fer ha estait mai feta.· Hom sap que una observació que, jo al final del segon temps de la Simfonia Pas-toral, l'orquestra fa sentir el cant la guatlla, i que gairebé tota la simfonia és de la Natura. imitava perit un res, puix món que que era no mort .sentia sentir, era Cap, però, ha res: per ell. Es cionant aqueixa evocació dels ocells, der-los rossinyol, del cucut i el de Els esteticistes han dissertat molt sobre si cal aquests assaigs de música imitativa. no del teixida de cants i de car remarcat el que feia era o que recrear no remors aprovar Beethoven en son es­ precisament això que fa més emo­ el sol mitjà que li restava per po­ el de fer-los cantar dins d'ell mateix. í al prtj or I-Paciència!-Així ho diuen; és a ella a qui tinc. guia. Ja ho faig.-Duradera,-així ho' espero-e-, té d'ésser Ía meva re's'olució del resistir tins que plagui a les Par­ ques inexorables rompre el til de la meva vida. Porser milloraré, escat d'escollir ara potser no: estic' dispos,at esdevenir filòsof . gat per a l' artista que per Divinitat: coneixes, j'Ornent tu a tot tot.-A vint-i-vuit a no és pas fàcil; anys ésaer encara ja obli- més dur per a altre home. penetres des de dalt el tu saps que és fons' del meu cor.. tu l'amor als home's i el desig de fer bé hi el so­ Oh homes, si algun dia llegiu això, penseu que heu estat in­ justos amb mi; i que .e] malaurat s'aconsola en trobar un malaurat eU, el qual, malgrat tors els obseacles de la natura, ha fet, no ohstant, tot allò que ha pogut 'a fi d'ésser admès en el rengle dels com artistes i dels home's es'c'ollits'. Vos'altr,es, mos germans Çarl i (Johann), de seguida que seré si el professor Schm;idt viu encara, pregueu-li en nom meu que descrigui la meva malaltia i ajunteu a l'historial de la meva malaltia la lletra que us adjunto, a ti que després de la meva mort, alm,enys en allò que sia possible, el món es reconciliï amb mi.­ Al pœopi temps, jo us reconec a tots dos per hereus de. la meva petita fortun'a, si així es pot anomeriar, Partiu-se-la lle,ialment, mort i f viviu en ajudeu-vo� bona harmonia i l'un a l'altre. El mal que m'haveu fet ja sabeu que fa molt temps que us el tinc perdonat, A tu, germà Carl, t' agraeixo' molt particularment una vegada més, l'afecció que m'has demostrat en aqueses darrers temps. Mon desig que la és que meva. tingueu una vida més feliç, més lliure d'inquietuds voetr-es tills la Virtut: ella és la única Re,comaneu als feliç; no el diner. Parlo per exp.eriència. Es ella qui ella a qui jo dec, soscing'ut en la meva misèria; és així com al meu 'art, no haver acabat la meva vida pel suïcidi.­ Adéu, estimeu-vos !-Remercio tots els meus amics, en particu­ lar al príncep Lichnowski i al professor Schmidt. Jo desitjo que els instruments del príncep L. puguin ésser conservare a casa d'un de vosaltres. Mes que no hi hagi per això cap diacus's·ió entre vosque pot fer m'ha . a a 59 altres. Si el verrdreÍs . en que seré de feliç pot us Sl éas er encara us millor, feu-ho puc tot seguit. I ser-vir des de la meva tomba! m'avenço amb joia vers la mort.-Si ella ve abans de desenrotllar totes les meves facultats que jo hagi tingut ocasió artístiques, malgrat Ía dúresa de mon destí, ve encara massa aviat i desitj aria r-et ar darl-]a, Però encara que s�a així, estic con­ tent. No és d'aquesta manera que em deslliurarà d'un estat de sofrença sense. h ?-Vina quan vulguis, jo m'avenço coratjosament Si vers és a1X1, tu.-Adéu i penseu en vosaltres mi, 'per no m'oblideu del Heiligenstadt, meus prés de 7a 6 la mort � meva mer eixo que vida he pensat eli. Beethoven d'octubre de 1802. germans meva van Ca-l ( J oliann }, A 77 egir ,. a executar des­ mort. Heiligenstadt, 10 d'octubre de l802.-Així. JO m'acomiado de per cert tristam:ent.-Sí, la cara eaper ança-c-que aportava ·d'éss.er guarit, almenys hns a un cert pun.t-té d'abandonar­ aquí me absolutament. Com les fulle,s cauen mústigues a la tardor, així, --'així ella també s'és mustigada per a mi. Gairebé tal com vaig venir,-me'n vaig.-Adhuc l'alt coratge-que em sostenia sovint en els- bells Jorns d'istiu,-s 'és es�aït.-Oh Providència,-fesl-me aparèixer una vegada un pur dia de joiat-F a tant de temps que la ressonància profunda de la vertadera joia m' és estr-anya !-Oh! quan-Oh, quan, Divinitat l, podré encara sentir-la en el Temple de la natura i dels- homes ?:--Jamai?-No!-Oh1 Això seria massa tu-i . en tal de fer-vos' feliços. Sigueu-ho 1 Ludwig· Per als tot ben sovint durant la car cruell 60 CARTES , r i 'f ' " ,Al pastor Amenda, M'On estimat, mon bon Amenda, mon arme Cur7ànàia del cor, (1). amb una mescla de dolor i de _joia he rebut i darrera lletra. A quina cosa puc comparar la teva profunda. emoció amb a una llegit ta teva £.delitat, la teva afecció per a mi! Oh! que n'és d'�consolador això de que m 'hagis! l'Ielsta,t s'empre tan amic. Sí, jo he posat Ja teva ab­ negació a prova i .per' això puc fer la distinció entre tu i tots els altresl• Tu no ets pas amic de Viena, no t tu ets un d'aqueUs com només n'acostuma doruar el terrer de la meva pàtria. I que sovint et desitjo, a prop meu! Car el teu Belethoven és profunda­ ment malaurat. Sàpigues, que l'a part més noble de mi mateix, la meva oïda, s'ha afe,blit molt. Ja a l'època en que eataves a prop un a . meu. ha en estat sentia 'els aímptomea, però ho amagava � després això pitjor cada dia. Si això podrà és'ser guarit mai, ctal espe­ rar-ho � arxò deu estar relacionat amb la meva afecció al ventre. D'aques,ta quasi estic restab1elI't del tot � mes l'oïda, es guarirà 7 Naturalment jo ho espero-i mes és ben difícil, car aquesta mena de malaltielS sóm les m1és incurables. I quel tristament rinc de viure evitant tot allò que esüimo ; i això errtr-e homes tan mi�'erables. tan ·e'go,ïstesl!... mi és (I) D'entre Lichnows'ky. tots Des de Probablement escrita en dir l'amic més generós. per l'any passat que em té donats 600 puc que 1801. , .. florins: això i la venda fructuosa de les viure escric ho meves obres, em permet a del pa neguit gu.anyar. Tot el que actualment vendré de· seguida cinc vegades. i ben p'agat.-Durant el sense puc aquests darrers temps, Déu n'hi do de les i ja em que' diusl que hasi encomanat .pi anos coses a casa ... que , h.èI e�crit. vull enviar-te. diverses obres' dins l' embalatge d'un d'ells perquè així menys Entreta�t, pel jo fruir del puc reas et costi car. ada t és un tu i li he dit ha elegit el un home amb el qual de Ía conversació i de' l'amistat desinte­ plaer dels que, consol, ha vingut aquí meu meus' des de. arnies de joventut (1). Li parlo sovint de que vaig deixar la pàtria, ets un dels' q�e cor. Ell tampoc té simpatia per tinua essent, m'assa feble per a l'amistat. A ell i meu ... (2). Es, i a.,. con­ els conai­ com sIÍ fossin simples: instruments amb els quals toco quan em plau, però no poden ésser mai nobles testimonis de la meva acti­ la vitat, de la ma teixa manera que no poden par-ticipar- vera�ent meva vida. els taxo d'acord amb els serveis que em fan i Oh! que en fóra de feliç si tingué� la plenitud de l'oïda! Aleshores vindria dero a ... a veur e't. Però dec restar separat de tot, les meves més belles anyades s'escorrer�m sense que hagi acomplert tot �llò que el meu talent i la meva força m'haurien demanat.-Trista resigna­ c'ió en la qual dec refugiar-me. Preu- 'm'he proposat de superar tots corrents aquests mals, mes el meu mal mesos que i la vinguis prop composicié per a únicament po-ss,ible? Sí, Ame'nda, si d' aq�í a sis guarit, exigeixo de tu que ho deixis tot i meu. Qleshores· jo viatjaré (el meu mecanisme sofreixen molt poc de la meva malaltia, és serà corri no és ara que les fa més sensible), tu seràs el meu Estic convençut que la felicitat no em mancarà pas, a què no podria jo atrevir-me ara! Després de la teva partida he es­ crit de tot, -fins òperes i múaiea d'església. Sí, tu no refusaràs pas. en societat company. tu ajudar-às al teu amic cionat força també el (I) (2) a portar meu son mal, sos neguits. He perfec­ mecanisme de pianista i con'fio Stephan von Breuning. Zrneskall (?). Era secretari àulic a Viena i restà fidel a que Beethoven. aquest més cara a viatge podrà prop que palpita agradable. Després ser-te meu.-He rebut t'hagi les exactament! totes contestat poc, has estat sempre' amb la mateixa tendres,a.-Allò per tu restaràs rev es en sempre lletres; mi i el que en­ cor meu t'he' dit de la guardar-ho com un gran secret i de no confiar-lo a ningú, srigui qui' sigui.-Escriu-me ben sovrnt, Les teves cartes, fins quan són tan curtes, m'aconsolen i em fan bé. Ja ,n'estic esperant per a ben avrat, una altra, caríssim rn.eu, Encara no t'he' enviat el teu quartet (1) perquè rhe reformat molt des de que "començo a saber-ne escriure cqnvenieritment de quartets, tal com veur'às quan el rebis.-Entretant, ·adéu, estimat i hon amic! Si creus que jo puc f.e,r per tu algun� cosa que et sigui oîda, meva et agradosa, cal prego de, que ho, diguis al fidel. L. teu Be'ethoven, v. que' t'es­ rima sincerament. AL DOCTOR FRANz' GERHARD WEGELER 29 Viena, Mon ho i estimat Wege,ler: I com et Juny (1801). remercio el teu record! No el mereixo gaire, he fet ben poc per merèixe'l; i, no obstant, ets tan bo que no et vols disputar per res, ni per la meva imper­ donable n!egligència, i restes sempre el lidel, el ho, elUeial amic.­ pugui oblidar a tots vosaltres que Que jo m'heu estat tan cars, tan preciosos, 'no, no ho creguis pasl! Hi ha moment .en què suspiro ,per vosaltres, en què voldria passar una temporada al vostre costat.-La meva pàtria, la bella contrada on et vaig veure present, 'pugui oblidar, us la llum del món, m'és: com nostre pare quan us vaig ell Rin, aquell' serà vida.-Quan serà això, tud.-Sí puc dir-vos, però, que la meva Op. 18, número (I) 5 sempre tan deixar. clarament i Quan podré reveure-us netament i saludar dels instants més feliços de puc encara dir-t'ho amb exacti­ un no em retrobareu més· gran. No I. , em 'refereixo solament l"artista a sinó també a l'home, el qual .us semblarà millor, més acomplert; i si el benestar no ha augrnerrtat un xic eri la nostra pàtria, el meu art deu consagrar-se al millora-. ment de là sort deIs pobres ... Tu vols'saber no del va (àdhuc increïble estat sempre i de la malament. Des de tot per alguna cosa que, encara això ho és, el rrrev a l'any situació: doncs bé, això passat, pugui semblar et meu .amic més Lichnowski, qui dic) ha quan t'ho fe!rvorós-(hem tin-­ algunes petites desavinencels', que a la h, però, han servit per a a'fermar més la nostra amistat)-, Lichnowski m'ha �favorit a�b .una pensió de 600' Rorins que jo aniré cobrant mentre no trobi Ía posjciô reporten força . gut que em convingui. Les meves 'composicions em i puc dir-te que tinc més comandes de les que puc complir. Per cada cosa que tinc; sis, faig, set editors, i encara si vull cercar-Íos. Ara ja no discuteixen amb mi: jo hxo un i el paguen, Ja veus que n'és de bonic això. Per exemple: jo �és, preu veig amic ,�n la necessitat i la meva bosea no em permet d'ajudar-lo, doncs 'no em cal més que posar-me a la taula de treball i, en poc un temps, j a l'he abans .tret del mal També sóc més es,talviador pas. que , ... Malauradament un dimoni gelós, la meva dolenta salut, s 'ha entravessat pel c am i, De tres anys eriçà, [a meva oïda va esdeve­ nint més i m.és feble. 'Això deu ésser ventre, del degut a la meva afecció del n'havia sqf ert una altra vegada; saps, j car contínuament sofreixo de diarrea i, ara" d'una feblesa. Frank volia torrihcar-me amb per' consegUent, gran reconstituents i tractar-me l'oïda amb oli d'a�etlles. Mes prosit! qual, com tu ha empitjorat, però, Això no meu ventre ha servit de a l'oïda ha empitjorant cada dia i el igual. Això ha durat així hns la darrera tardor, durant la qual. m'he desesperat ben sovint. Un ase de metge m' acon�ellà banys freds; un altre, més eixerit, banys tebis del Danubi; això féu .meravelles: el ventre es millorar, mes no l'oïda, que restà igual. si no pitjor. Aquest hivern, el meu estat fou vertaderament deplorable!'! tenia terribles còlics i. vaig tenir una completa recaig'uda. He anat tirant així hns el mes passat, que res: anat està meu 66 va Vering, car vaig pens ar que al meu mal li con-. cirurgià. I hns ara, jo he tingut sempre con­ estroncar gairebé completament aquesta en Va reeixir eH. hança violenta diar rea t va ordenar-me banys' tebis del Dannbi� en els vaig a veure anar verria 'més a t�t que un a ampol leta d'elíxirs fortificants � no em dóna des de fa uns quatre dieSi, de píldores pler l'es­ cap medicina� fora, i una mena de' te tómac per les orejles, Em trobo millor i més m'hi fa tirar quals �fort � una hi ha més no (sausen und bruelen les meves orelles que: brau.sen } nit i que i que· r emoreg'en dia. Puc dir que una meno vida miserable. De quasi dos anys ençà, .evito tot a mena de panyia perquè no puc pas dir a la gent: "Sóc sord". Si tin,gués com­ qual­ sevol altre ohci, això encara se,ria possible � mes amb el meu és. una situació terrible. Què dirien d'això els meus enemics. ell nombre dels quals no és¡ Per donar-te al teatre em cal pas petit ! una- idea posar-me d'aquesta ben a esüranya sordera, et diré que prop de l'orquestra per a entendre instruments i .de les veus, si em els actors. Els sons aguts d�ls,. poso un xic lluny, no els sentopas. En la conversa, és sorpren.ent ho hagi notat encara. Com que sóc bon xic distret, la ge,nt ho atribueix a això. Quan parlen baix, 'R penes ho sento ; sento bé els sons" però no les- paraules t i, d'altra banda, si que hi hagi qui no . intolerable. El què passarà, sols el cel ho sap. sem fa milloraté.-Ben sovint ahrma, que, soÍ no em guareixo del tot, Vering' maleeixoÍa meva existència i el Creador (1). Plutarc m'ha conduït a la.resignació. Jo vull, si.acàs és possible, jo vull encarar-me amb criden el deatí � hi ha rne s alguns, moments, de la meva més miserable criatura de Déu.-Et prego meu estat ningú, ni a condició del costat a pròxima _ .. prop teu � en wnd den mots: (2) a Noh I. (I) secret Veringo Si Ia tan. Em plauria em seva Lorchen que' que (2) � que diguis t'ho conha sobre això escrivissis sóc la res del sota pel la teu deu durar, vindré la primavera llogaràs- en qualsevol bell paratge una casa .aqu est estat edició de les Cartes de Beethoven 'ha Schopfer (i Eleonora. sols a vida no el Creador). suprimit els de camp 1 em pagès durant sis tornaré mesos. Potser això em farà bé. Resignació! Quin trist refugi! i, no obstant, és l'únic que em eat a f-J a em percion ar s de causar-te aquesta amiatoea molès­ tia en mig de tots 'els teus propis. enuigs. SteHen Breuning és actualmeert aquí i ens reunim gairebé cada dia. Em fa tant de bé evocar els serrtirnerrts ,passats! Vertaderament ha esdevingut un bon i excelJent jovencell qu e sap' alguna cosa i que (com tots rios­ altres més 'O menys), té el cor en ell bon lloc à r ... Vull escriure també a la bona Lorchen. Jamai he oblidat ni un sol de vosaltres, tan bons i eatirrrats, que no us dongui fe de vida. Pe;rò, escriure.,. tu ho saps bé, no ha estat mai el meu fort, els meus millors amics han restat anyades senceres sense' rebre una lletra m.evia, No visc m'és. que encara amb les és meves notes, a penes ja començada. De la sovint tres ë o quatr coses una manera a obra és acabada, que acrualm ent que una altra treballo, faig l'hora. Escriu-me més sovint, ja cercaré la manera de, trobar' temps per respondre 't� Saluda a tothom de l'a meva part ... Adéu, bon, fidel Wegele,r'! Tingues la s,eg'uretat de I' afecció de l' amistat del teu i Beethoven. A WEGELER I Viena, 16 novembre 1801. Mon bon Wegeler! Et dono les demostració de soHicitud, saber tant més gràcies per la' mereixent-la tan teva novella poc. Tu vols trobo i de què tinc necessitat. Per poc agradable que em. sigui parlar d'aquest tema, ho faig, no obstant, de bona gana, amb tu. com me Vering' em posa sempre des d' alguns mesos manxiules damunt braços Aquest tractament m'és extremadament desa­ gradable, serrse parlar dels dolors. escic constantm.ent privat du­ rant up. Q dQsl dies. de l'ús dels meu s braços Dec convenir que l� dels dos ... ... r ernora � ei l'orella bord.on�g esquerra, s6n' per la x�c més, febies que, ahans, sobretot qual ha començat justament la meva un no ha gene'ral, però, és ben cert que l'oïda :fins i, si gosès, diria que potser ha empitjorat, El meu millor, sobretot quan prenc seguits alguns banys tebis; sordera; En millorat ventre ara en res va aleshores em trobo bastant bé vuit o deu dies. De tant tant en l' estómac. M'he fet també, seguint per prenc algun el teu oonsell, algunes apl.icacions d'herbes en el ventre.-Venng no vol se'ntir parlar de du txes Per altra part, na �stic pas molt con­ fortihcant a , d'ell. Té, cer+ament, tal malaltia. si jo no anés tent massa a pocs casa miraments i atenció per una seva-i això m'és molt difícil el veuria m¡ai.-Què en penses tu de Schmidt? No és que vulgui canviar perquè sí, mes em s,embla que Vering és massa - no pràctic per renoveHar suhcientment ses idees, amb la lectura.­ Schmidt, en aquest aspecte, em sembla tot un altre home, i no seria potser tan negligent.-Es diuen mer aveljes del galvanisme. Què en penaes tu? Un metge m'ha dit que ha vist un'infant sord­ mut recuperar l'oïda, i un horn.e, sord des de fa set anys', guarir igualment.-Justament maeabo d'enterar que Schmidt fa. expert­ ments s'Obre això. Visc de beU nou un més amb els homes'. Tu de solitud i de' tristesa I XIC a que més penes JO' he agradabJement i alt eœno un xic la vida" pots :figurar'-te quina era por't at de dos anys ençà. La meva es dreçava com un pesombre a tothora davant meu, JO' fugia dels homes. Devia s'emblar un misàntrop, i tan poc que ho sóc !-Aquest canvi, una estimada, deliciosa donzella l'ha acom­ -plert. eUa m'estima i jo l'estimo: vet ací alguns moments feliços després de dos anys. és la primera vegada que comprenc que el matrimoni podr ia proporcionar la felicitat. Malauradament, ella n� és de, la meva condició-i 'actu'alment,-a dir veritat, JOI no podr-ia pas encara casar-me: cal que m.'es'pavili força, 'encara. Si no fos per ¡'a meva oída, j a faria temps que hauria recorregut la enfermetat i m.eitat del món; i això dec fer-ho.-No hi ha pas per a mi més altre gran goig que exercir el meu art ! mostrar-Io.-No guis pas que fos feliç- amb nosaltres'. Qui em podria fer ésser cap cre­ feliç, encara? La instant vostra He,giria mateixa sol·licitud em 'seria la compassió damunt els una càrrega;' vostres rostres, i a cada encara trobaria més miserable.-Quina cosa és que m' atrau vers bells aqueixos, paissatges de la meva pàtria? Tan sola.ment l'es­ perança d'hna millor situació; i j a hi fóra arribat sense, aquest mal! Oh! si estès lliure d',aquest 'mal, voldria abraçar el món! La meva joventut, sí, en tinc la sensació, no fa més que començar; em -no he sofert d'algun sempre? La 'més al h que tal força física creix més que mai, des força inte11ectual. Cada dia m'acosta entreveig, sense poder-lo dehnir. Solament heat en temps, 'amb la mena pòs!-Jo meva meva de pensaments pot viure' el teu Beethoven. Res' de re­ pas d'altre que el dormir, i sóc prou malaurat no en conec d'haver-li d',atorgar més! temps que aban s, Que sigui tan sols de'S­ lliurat de la meitat del meu mal, i llavors, com un home més amo d'ell mateix, més madur, jo vinc amb vosaltres i re,fermo,nostres vells llaços d'amistat., Cal que em veieu tan feliç com pogués ésser-ho malaurat.-No, això no podria engrapar el destí pel coll. No reeixirà pas cap manera Oh! és bell de viure la vida mil ací 'baix,-de supoctar-ho ]. Vull abatre.'rn del tot.­ pas a I-Per una vida tran­ vegades quiHa, ho veig, jo no sóc pas, fet Mil coses bones Lorchen Tu bé, m'estimes un xiquet, oi? Tingues la certitud d'e la meva, afecci� i de la meva. amistat. ,Teu tan a a ... - ... Beethove,n. CARTES DE WEGELER I' D'E;LEONORA A BEETHOVEN VON BREUNING n) C.oblentz, 28 desembre 1825. Mon estimat vell Lluís: No puc deixar partir vers Viena un dels deu hlls' de Ries, (I) ,'M'ha semblat que no' careix d'interès el donar les dues lletres se­ güents que fan conèixer aqueixa' exceJ.l.ent i bona gerit, els més fidels amics rie Beethoven. Amb els- amics' hom jutja rhome. sense fer-me ,p'rese,nt el teu record. Si, d'ençà vint-i-vuit anys que no has rebut una llarga car t a cada dos mesos, he deixat Viena, pots acusar-ne al t'he enviat. Això altres, . teu no silenci després de les primeres lletres està bé i menys encara actualment, car' que nos­ gent ja veUa, vivim tan a pl er et en el passat i trobem un �ran goig en les evocacions de la nostra joventut. sobr-etot mi, almenys, la meva coneixença i estreta amistat amb tu és un gràcies a la teva bona mare que Déu hagi perdonat! punt llumin.ós de la meva vida envers el qual jo em giro· amh Em miro a tu c.om un veritable heroi i estic orgullós de goig poder dir: ""Jo no deixo de tenir-hi la meva inHuència en son desenvolupament. ell em confiava els seus de·sigs i els seus som­ nis'. i quan, més tard, en sovintej ades ocas,ions· no era encara ben apreciat el sleu talent, jo prou sabia ço que ell volia". Dé� sigui lloat d'haver-me concedit el poder parlar de tu amb la meva Per a - - ... muller i actuairnerrt amb els encaria) és més de la morf de Ía ""Sí, penso en casa a teva meus teva que' noble vosaltres, nOI mare. tamt en fills! La casa de l'a meva sogra la teva pròpia, sobretot després Digues encas-a una altra vegada: l'alegria com en la tristesa". L'ho­ quan s'és elevat tan com tu, no és feliç més que una vegada en sa vid'a: quan ha estat jove. A les pedres de Bonn, a God'esberg, a la Pepinière. etc., les teves idees. Kreuzberg, els teus pensaments, s'hi deuen mantes vegades arr apan joiosa­ ment. Jo vull a Jparlar-te de mi, de nosaltres, per donar-te un de la manera com tu deus r'espondre, exemple meu de Viena, en 1796, Ía cosa anà bastant del retorn: Després malament per 'a mi. durant bastants anys vaig tenir de viure so­ lament de' les meves visites· de metge, 'Això durà qualques anys me, àdhuc sola a ar en aquesta contrada mi sera ble ans no pog'uí Després· vaig ésser professor amb s'ou i L'any següent vaig tenir una filla, que viu em obtenir el vaig encara menester. casar i és el 1802. tota enteni­ mentada. Té, amb un seny dreturer, la serenitat del seu pare. i toca a les mil mer avell'es algunes sonates pe Beethoven. Això, però, no té cap mèr it perquè és un do. innat. En 1807, vaig tenir un noi que actualment estudia meclicin'a 71 a Berlin. Dintre quatre anys l'enviaré V�ertâ.! voldràs tenir-ne a d'agos:t vaig '. celebrar el. meu tu L. cur a, seixantè anrver sar i El .paesat mes del naixement companyia d'una seixantena d'amics i de coneixences, entre els quals figuravén les principals persones de lfa població. Des d'el en 1807 que vis·c aquí: tinc actualment una borrica casa i una bona plaça. Els rn.eu s superiors estan corrterrts de mi i el rei m'ha con­ cedit alguns. honors i algunes medalles. Lore i jo est em bastant bé.-Ara t'he fet conèixer toea a No voldràs Esteve? El veure enterament la nostra s,ituació. Ara et tu. mal viatj ar separar rio els, té encís per el Rin ?-De madama Lore mateix de part Ton molt esgu:a.r'ds de la teus a torr e de Sant tu? No' voldràs mai més tota mena de coses' re­ cordials; el meva. �ell amic, Coblentz, 29 desembre 1825. Bee'thoven, estimat des de ben llarg temps! El meu que Wegeler us escrivís de bell nou. Acomplert j a aquest desig en el deure d'ajuntar ·encara dos mots, no pas sola­ desig, em:' ment per a fer-me més pre sent encara el vostre record, sinó pe'r teniu cap desig renovar la pregunta apremiant de si és que ja de reveure el Rin i el vostre lloc de naixença i de donar-nos mi la més gran de les alegries. La nostra Lenchen Wegeler i us remercia de tantes hores feli�'es-està tan contenta de s,entir Estimat era crec no a a parlar de vós-ella sal' totes les petites aventures de la nostra falegra joventut a Bonn,-de les nostres renyines i reconcili�cions I que en fóra de feliç de veur e-us La petita no té, desgraciada­ ment, cap disposició per a la música; a despit d'això, però, ha maldat ... Í tant i �mb tanta d'aplicació sonates, varj'acions., etc.j. i com que la música és, tocar com les vostres sempre, el méS. g'r�n esplai per We,g., ella li procura així mantes hores agra:té talent dables. Julius per a la música, mes hns ara s 'ha mostrat 'a . i per aever àncrac.que pot negligent�des de ta �is. mesos aprèn el violoncelamb satisfacció encara i alegria, i com que té a Berlín¡ un bon professor ja crec que i farà progressos.-Els dos infants· són alts i s 'assemblen al' pare. també per son bon i bell humor que Weg .• gràcies a'Déu. no ha del tot Sent un gran goig en tocar els temes encara · perdut pas de les vostres variacions; �ls paciència.-Vostre OpferJieJ antics la seva, preferència, amb un a increïble tenen dels, algun també n'executa sovrrrt mes ... naus és posat damunt de tot; jam'ai We¡g. es haver-se assegut 'al piano.-Així. estimat vivent manera és sempre durable i a la cambra sense BeethO'ven. j a veieu de· quina una vegada. entre nosaltres el vostre record.-Dieu-nos. doncs. del to't.­ oblidat heu valor per a vós i que no ens' això té retira alg'una que difícil gairebé sempre de satis,felT el� nostres més meu germà de cars desigs. ja hau�íem anat a fer una v,isita al no cal Viena a fi de tenir el goig de veure-us; mes en uri tal viatge el nostre fill és a Berlín.-Weg. j a us ha dit ara Si fos no tan penaar-Íri pas com la va que cosa per nose ltr-es t Adhuc temps més difícils han cent d' altres.-La més gran' bons i braus £.lls. Sí. és alegres són pena: que fou no tindríem raó si no estat és que sort cert: per i bons minyons.-Lenchen quan va morir el nostre Adéu. lleial bondat. en tota per anem ara -n o oblidarem mai més. nosaltres millors ens va queixés·sim. ens nosaltres bé i han donat tenir n�més pobre Bursche�d; Beethov� estimat Eln. que per tenim que uns cap pena: una grossa urra pèrdua i penseu en Wegeler. BEETHOVEN A WEGELER Viena, Mon vell amic estim,at! El goig la de la teva Lor�hen no puc pas que 7 octubre 1826 m'ha' donat expressar-lo. Es la cert (1). teva lletra i que t'hauria àdhuc aquells que més Hom notarà que els amics d'aqueixa època, la nostra. Beethoven s'estimaven, es tenien una afecció menys irnpacient que CÍ) respon a Wegeler al cap de deu mesos. 73 hagut de respondre de aeg'uida, per escriure. perquè xen sense' mes sóc un xic negligent, sobretot Íes persones més bones prou faig sovint la resposta � penso que això. En el magí em conei­ mes quan vull -escr-iur e-Ía, les més de les vegades llenço la ploma perquè no estic pas, en di�PO'Slic,ió d'e,scriure corn, JOI sento, Em recordo de tota l'afecció que sempre mÍras demo str at, per exemple quan em vas fer emlhl'anquinar la meva cambra per donar-me una ben agra­ dable També de la família Breuning. Que el,s uns s 'hagin separat dels altres. és dintre del curs natural de Íes coses: cada u deu perseg'uir el fi que s 'ha proposat i cercar la manera d' acon­ seguir-lo � sols els principis eternament incommovibles del bé ens han mantingut sempre fermament tots units. Malauradament avui sor.pr-eea. escr iur-et t an llarg' com voldria, perquè estic enllitat Tinc sempre la silueta de la teva Lorchen (t'ho dic) perquè vegis que tot allò que hi ha hagut de bo i de estim�t en la meva no puc pas joventut. m'és . ... sernpre Hom diu .. a casa preciós' rrreva : deixo dormir la musa � forta., Confio encara com un bones . sé .. - mes • Nu77a dies sine 7inea, i, no obstant, perquè es desvetlli de spr és més és J'0sar al món algune's grans! obres � i, després, vell infant. acabaré la meva carrera terrestre entre. les persones (1) • Entre les' dernostr acions d'honor que he rebudes· i que ,et donaran uni goig. t'anuncio qu� he rebut del rei de - ja ho Fr'ança difunt una medalla amb la inscripció: Donnée par 7 e Roi à mon-, sieur Beethoven; anava acompanyada d'un escrit molt atent del premier genti7homme du Roi Duc de Châtres (2). Moll. amic ben' estimat, acontenta't d'això per avu i, El record del passat se m'aferra i no és pas sense a:bundoses llàgrimes que t'enviO' aquesta lletra. Això no és més que' un començament; ben aviat rebràs una altra carta i com més tu rnés m'escriuràs, (I) B.eethoven no es creía pas que aleshores escrivia Ia et segon, fÏ1�ale del seu quartet op. 130. Era dlOir, prop de Krems, sobre el Danubi. (2) Duc de la Châtre. 74 'a casa del seu seva goig darrera obra: germà, a Gneixen­ elm donaràs. Això cal no, pr eg'untar-ho quan 'és amic teva sigui amb Com ho com abracis tendrament en estimada Lorchen i als teus tills .i que pensis nosaltres. Adéu. Et prego lla s que nom en som meu ml. a Déu vosaltres'. tots -£idel veritable amic' sempre ton t' estjrna, que Beethoven. A WEGELER Viena, 17 Je febrer de 1827. Mon vell i He rebut digne amic: soetosament encara massa feble' per a de Breuning la contestar-hi � ja segona carta. Estic teva et pots pensar, però, que dius, 'és benvingut i que ho desitjo. En quan a la cal dir que encara meva convalescència, si així la puc' anomerrar, va ben Íentamenr � éSI de presumir que caldrà fer una quatrena tot el què em m els metges no en diguin res'. Jo pr-enc pacièn­ Quantes coses cia i penso: tot mal comporta lamb ell algun 'bé fer feble: no puc estic massa Mes avui! voldria dir-te encara operació, encara que ... més que 'abraçar-te dins. mon cor, a Amb vertadera amistat i adhesió tu a i tu a la i als teva Lorchen. teus. T on vell -£idel amic, Beethoven. A MOSCHELES Viena, 14 març de 1827. Mon estimat Moscheles! EI 27 d'e febrer, vaig' ésser operat per quatrena vegáda i ac­ tualment ja es mostren de bell nou indicis certs' de que, a no t�igar ... . I, això' gaire', hauré" de sofrir una cinquena operació. Com acabarà tot i què serà de mi si això dura encara algun temps1-Verament és' del destí una trista sort Ia meva! Mes jo m 'entrego a la voluntat 75 i prego a Déu solamerrt que vulgui ben decidir en la s�va div�na voluntat que per' llarg que sigui el ternps que tingui de sofrir la mort en vida. estigui a cobert de la necessitat (1). Això em do-. narà forces per a suporrar la meva sort. per dura i te;rrible que pugui ésser amb resignació a la voluntat del Totpoderós. Vostre amic. L. V. Beethoven. (I) Beethoven, a prop d'estar mancat de cietat filharmònica de Londres i tractar d'organitzar un concert diners, es- va adreçar a la So­ Moscheles, aleshores a Anglaterra, per a benefici seu. La Societat tingué la genero­ a a sitat d'enviar-li immediatament cent lliures esterlines com un acompte. Això el va commoure fins al fons del ocr. "Era un diu espectacle un amic, veure'l després d'haver llegit la carta, juntar les d'alegria Va voler i de reconeixença". encara havien pres part dictar a Ia una Amb la emoció, la ferida ernocionant, i sanglotar mans. es va tornar lletra de remerciarnent als "nobles a obrir. Anglesos que trista sort"; els hi prometia una obra : Ia seva Obertura, tot allò que voldrien. "Mai encara, deia, seva Desena Simfonia; una no he emprès upa obra amb tant d'amor carta és del 18 de març. El 26 era mort. 76 com ho faré amb aquesta". Aquesta I PENSAMENTS DE BEETHOVEN L ! I v SOBRE LA MÚSICA No hi ha cap regla que hom no pugui conculcar a causa de Schaner (1) (més gran bellesa). * * * La música deu fer sorgir el foc de l'esperit dels homes. * L.a música és filosofia ... berar de Qui totes una * * revelació m.és alta tota que saviesa tota penetra el sentit de la meva mú srca es deu alli­ les misèries que arrosseguen els altres homes. (A Bettina, 1810). * No hi ha res de més bell que gir-ne els raigs damunt la raça :;: Per què escric? això que jo * Ço que * acostar-se a Ía divinitat espar­ h'umana. * :;: tinc dins el cor cal que surti � és per escr-ic. * * * Creieu potser que penso en un violí sagrat. parla. i que escric allò que em dicta 1 quan l'Esperit (A SchuppanzÍgh). * (I) En. francès en l'original, * * excepte el darrer mot. 79 em D'acord amb la manera habitual meva la música instrumental, tinc per sempre de composar, àdhuc el conjunt davant els ulls. (A Treits'chke). * Escriure de sense repr eserrtar-se necesaitat una tan piano allò * * és neceasari ... A poc a poc neix la facultat nosaltres desitgem i sentim, essencial als nobles éssers. que que és (A -l'Arxiduc Rodolf). * Descriure pertany sentir-se satisfeta en , no més el limitat és pas tan a Ía * * pintura. La com el lluny en altres regions', imperi. po-esta pot també, amb la música; el compar ació però meu; i hom no en seu això, domini r-evenja, el m e u, s'estén pot abastar, tan fàcilment, en m'eu (A Wilhe,lm Gerhard). * * * La llibertat i el progrés són la finalitat en l'art, així com en el conjunt de la vida. Si nosaltres no som tan sòlids com els vells meetr es, canvi, el refinament de la civilització ha eixamplat en almenys moltes coses. (A l'Arxiduc Rodolf). * No tinc el costum de * retocar * les meves composrcions (una gada acabades}. No ho he fet mai, perquè tinc per una gran ritat que tot cánvi parcial altera el caràcter de la compoaició. , * La pura les rrrusrca d'església * ve­ ve­ (A Thomson). * deuria ésser executada únicament excepte el Glòria algun altre text d'aquest caràc­ per que jo prefereixo P.alestrina, al qual, per altra banda, conaider absurd imitar sense posaerr el seu esperit l<;:s seves conoepciona re,ligioses'. (A l'organista Freudenberg). per ter. Es veus, o això o ni * * * deixeble té. al piano'. la digitació convenient, el les notes prou exactamerrt, dediqueu-vO's sola­ ment a l'estil. no l'aturen per peeites faltes ni les hi corregiu 6ns Q la h de la peça. Aquest mètode forma m.úsics, la qual coaa, des­ prés de tot, és un dels primers objectius de l'art music'al... Pels Quan vostre compàs just i toca passatges (de virtuos,itat) felU-li �plicar tom 'a tom tots els djts. Sens dubte que aplicant menys dits s'O'bté una digitació "perlé" tal com es diu. O' CDm una perla". mes hom algunes vegades •• s' estima més altres joies (1). (A Czerny). * * * Entre els antics mestres. només Haendel l' Alemany i Sebastià Bach fDren genials. (A l'Arxiduc Rodolf. 1819). MDn 'aquest CDr Ibat enrerament per l'alt i gran art de Sebastià Bach. patriarca de I'harmDnia (dieses Urvaters der Harmonie). (A HO'fmeister. 1801). * * En tot temps he i ho restaré hns el estat meu * dels més grans admiradDrs de Mozart darrer sosprr, (A * ArnO' les cions de obra vostres obres .p er * l"abbé 'Stadler, 1826). * damunt de totes les altres produc- Estic meravellat cada vegada que sento una nova i hi prenc un inte,rès més gran que a les meves prò­ teatre. vostra pies!. senzillament: us considero i us es,timo ... V ós restareu sempre "El mecanisme de Beethoven com a pianista, no era pas correcte i digitar era sovint defectuosa; la qualitat del so era ne­ gligida. Mes, qui podia pensar en l'instrumentista? Hom era absorbit pels (I) la seva seus manera de pensaments tals que fos" com ses mans 'devien (Baró de Trémont, 18(9). 81 6 expressar-los; fos de la manera aquel] dels meus eont em.poraru« que més coneulero, Si em voleu un goig. fora midct¡, serà si V ós m' escriviu al çunes Unies, ço qué em satisfarà força. L' art uneix tot el món, quant més els vers' arristes ; i potser V.ós us: digneu també de comptar-me Ventre ells (1). (A Cherubini, 1823). do_nar SOBRE LA CRíTICA En matany com a artista, ningú no m'ha sentit mai dir f.et el més petit cas .de res del què hom ha pogut escriure que_ hagi referent a mi. ço que (A Schott, 1825). * Jo penso retenir' un com càvall Voltaire en la •• * * algunes picades· de impetuosa cursa". que seva mosca no poden (1826)� * Respecte a * imbècils, el millor aqueixos Llur xerrameca no farà llevarà la immortalitat * certament a cap a deixar-los parlar. ningú, com tampoc qui A,pol l'ha destinada. immor-tal d'aquells és a (1801). (I) Els mots subratllats, d'una ortografia defectuosa, són en el text. J a hem dit que Cherubini no respongué mai .a aquesta lletra. francès en BIBLIOGRAFIA Si hom de'sitj a conerxer millor Beethoven, pot recórrer a les obres i docum.ents principals, dels quals heus ací una llista su­ mària: F 1. PER LES CARTES DE BEETHOVEN - Ludwíg Nohl. Briefe Beethovens, 1865, StuttgartNeue Briefe Beethovens, 1867, Stuttgart. Ludwig Nohl. 83 Origina7-Briefe L. V. B. an Ludwig Ritter von Koechel, den Erzherzog RuJo7plh, 1865, Viena. Alfred Schoene. Briefe von Beethoven an Marie Graefin Erdoedç, geb. Graern Niszky und' M ag. Brauch] e, 18,�6, Leip�ig. - - - - Theodor von Kata70g der Frimmel. Neue Beethov'eniana, 1886. - mit der Beethoven-Feier zu Bonn, an 11-15 mal Ausste77ung von Handschriften, Briefen, Bi7dnissen:¡, Re7iquien Ludwig van Beethoven's, 1890. Bonn. La Mara. Musikerbriefe aus fünf Jahrhunderten, 1892. 1890 verbundenen - Leipzig. Dr. Berlin i Dr. A. Christian - Neue Beethoven-Briefe, 1902, Leipzig. A. Kalischer. Chr. Kritische Ausgabe i Berlín. Dr. Kalischer. Fritz mit Beethoven's Siimmt7ich'e Er7aüterungen, 1906-1908, Prelinger. Aufzeichnungen. - --' Beethovens 1907. Viena i Leipzig, 5 vol. Siimmt7iche Briej e, Leipzig Bri ei e und 3 vol. Una tria de cartes, de Beethoven, traduïdes al francès, ha estat 1904, publicada, amb introducció i notes de Jean Chantavoine, París. II. PER LA VIDA DE BEETHOVEN - Gottfried Fischer. - Manuscrit (interessant sobretot la per . infantesa de Beethoven. Fischer. mort a Bonn en 1864. era el pro­ piet ari de la casa on visques-en dues generacions de la família Beethoven. Ell i la seva germana Cecília conegueren íntimament B ethoven infant i anotaren llurs records, que' són preciosos, Cal. . però. que hom els':usi amb cert control crític). El rn arruacr'rt és Be,e,thovenhaus de Bonn. Deiters (veure més enclavant} n'ha a la pu­ blicat alguns extrets. F. G. Wegeler und Ferdinánd Ries. Biograph1sche Notizen ueber Ludwig van Beethoven (sobretot preciós per a la primera meitat de la seva vida). 1838. Coblentz. Traducció francesa 1862 (agotada). Reimpressió pel Dr. Kalíscher. 19p5. Eine stille Lie.be xu Be ethooen, 1857. Berlín. Ludwig Noh!. (Publicació del diari de la senyoreta Fanny G,iannatasio del Rio. que conegué i estimà Bee,thoven. vers el 1816). Anton Schindler. Beethovens Biographie, 1840. Traducció francesa 1866 (agotada) Cper La segona meitat de la seva vida). - - - a Anton Schindler. Gerhard . von Beethoven in París, 1842, Münster. Aus dem Schwarzspanierhause, 1874 Breuning. - - de Vien'a . (La Schwarz$lpanierh,aus Aquesta casa va ésser enrunada dur ant l'hivern de 1903). Moschel.es, The life of Beethoven. 2 vols.1841. Londres. Alexander Wheelock Thayer (traducció de l' anglès a l' alemany i continuat 'per Hermann D,eiters i després per Hug Riemann).­ Ludwig' van Beethovens Leben. 5 volums, ,1908. Començada en 1866. interrompuda per la mort de l'autor. en 1897. Trieste. 'a on era cònso] dels Estats Units'. l'obra arriba fins l'any 1816. Deiters emprengué l'acahament. però tamhé va mo�ir. en 1907. abans d'haver publicat el s,e'gon volum. H. Ri�mann és la casa on morí Beethoven. - a a terminà dehnitivament ¡"obt;a' amb els mater-ials deixats Deiters. Es. de molt. robra més import ant sobre Beethoven. Ludwig Noh!. -Beethovens Leben-. 18p4-1877. 4 volums. per Beethoven riach Jen Schildertin!jen seiner Z�it­ Ludwig Nohl, geno�sen.· Stuttgart. A.-B. Marx.-L. van Beethovens Leben und Schaffen. 1863. 2 volums. 5.u edició retocada i· corregida per G. Behncke, 1902, - , Berlín. Víctor Wilder. Mariam Beethoven, - Tenger. sa vie et son œuvre. 1883. Beethoven unsterbliche Ge7ie�te. 1890. La valor històrica d'aquest llibre' ha estat· algunes vegades - discutida. Mariam T eng'er fou Ía confident dels darrers anys. de Teresa. Es versem.blant que T eres,�, aleshores j a vella. degué involuntàriament idealitzar els seus, records � en el fons, però, els fets narrats semblen A. Erhard. Theodor ció exactes. Franz Grillparzer. 1900. - Frimmel. Ludwig van Beethoven (en Ía co�lec­ de'ls Berühmte Musiker). 1901. Berlín. von - Jean Chantavoine'. __:_ Beethoven, 1907 .. Dr. Alfred Chr.-Kalischer. s'en. Beitriige - Beethoven und seme Zeitgenos,,:_ Geschichte des Künstlers und Menschen. 4 zur vols.1910. Recull de documents, del més gran interès·, sdhretot del cercle mena d'informacions d'amics i d'amigues de Beethoven. Aquesta renova, en part, la psicologia de Beethoven. III. Beethoven. und Haereel, G. PER L'OBRA DE BEETHOVEN - Obres completes., gran edició crítica, Breitkopf 38 volums. - Leipzig, NC:ttebohm. chienenen Werke A.-W. Thayer. B., 1865, Berlín. G. Nottebohm. Nottebohm. - - Thematisches Verzeichniss der im Druck - - von Bin Skizzenbuch Bin Skizzenbuch von von B. - v. Beethoven, 1865. aus 1880. Nottebo,hm. ers­ .Beethoven, 1868, Leipzig. Ludwig Chronologisches Verzeichniss der Werke von Beethovens Studien. 1873. dem Jahre 1803. Nottebohm.-Beethov.eniana.-Zweite George Grove. Beethoveniana, 1872-87. Beethoven ànd his nine - Symphonies. 1896. Londres. J.-G. Prodhomme. -Les s1'm:fj,honies de Beethoven. 1906. Alfredo Colombani. -:- L� Nove S1'nfonie di Beethoven. 1891. Turin . Ernst . von Elterlein. B. Claviersonaten. 5.a edició. 1895. Willibald Nagel. B. und seine Klaviersonaten, 2 vol. 1903- - 1905. Shedlock. The - pianoforte sonata. 1900. Londres . . Ch. Czerny. Pianofor�e-Schule. (Quarta part, capítol II, III). Theodor Helm. B. Stre1·chquartette. 1885. - - H. de Curzon. Otto J ahn. Les lieder - Leonore, - et Klavierauszug zweiten Bearb eitunç, 1852. Dr. Erich Prièger. Fidelio, - _ der ersten Bearb-eitung. Wilhelm Weber. - airs détachés de B. 1906. mit: Klavierauszug Text, nach rnrt Text, der nach 1906. B. M1'ssa Solemnis. 1897. Prof. Dr. Richard Sternfeld. Zur E1'nführung in L. v. B. Mis­ So7emrnis. Ignaz, von SeYfr1'eél� L. V. B. Studien im Genera7hass. Kontrapunkt, und in cler KomtJ"osit1'o_ns Lehre. 1832. W. de Lenz. Beethoven et ses trois styles. (Anàlisis de les sonares per' á. piano) (agotat) 1854. - sa: - Oulibicheff.-Beethoven, ses critiques et ses glossateurs. 1857. Beethoven. 2 vol. 1886. Berlín. R. Schumann. Ecrits sur la musrque et tes musiciens, primesèrie, traducció de H. de Curzon, 1894. Richard Wagner. Beethoven. 1870. Leipzig. Wasielewski. - - ra - Vincent d'Indy. Beethoven. 1911. Vobra musical de Fn'edrich Wilhe7m Rust (1739-1796) de Des­ sau, retrobada pels volts de l'any 1913, és útil de' conèixer-la per aquell que vulgui 'estudiar la formació del geni musical de Beetho­ ven. El més jove' deIs tills, de Rust, Wilhelm-Carl, visquè a Viena del 1807 al 1827, i es relacionà amb - Be�thoven. . 88 I:,· l'j, Algunes de les sonates, del Rust foten publicades pels seus néts. Rust, Charles-Philippe Emmanuel Bach i els simfonistes de Mannheim. foren els, veritables precursors' de Beethoven. Veure Hug Riemann: Beethoven und die Mannhe1'mer (Die Musik. 1907-08). Es inrereseant de conè ixer també els 7ieder de Nee/e (17481799), ja tot be'ethovenians·, i els nostres músics de la Revolució. especialment Cherubini, l'estil del qual, en certes de les: seves eompoaicions religioS1e1s i dramàtiques. serví algunes vegades, de model a Be·ethoven. IV. 1789. RETRATS DE BEETHOVEN Si7ueta de Beethoven - divuit a anys (Casa de Beetho­ 'la biografia de Frimmel. pàg. 16). Bonn, reproduït Miniatura de Beethoven, per Gerhard van Kugel­ 1791-92. ven, . - a. en - Jordi Henschel, Londres, reprodu.ïda en el M u­ 92. pàg. 8). 1801. -Dibuix de G. Sta1·nhauser, gravat per Joan Neidl (Re­ produït en Felix Clement: Les Music:ens' célèbres, 1878. pàg. 267. Frimmel. pàg. 28). 1802. Gravat de Scheffner, tret de Stainhauser (Cas'a de die M usik del 15 març 1902, Bonn; reproduït Beethoven, pàg. 1145). gen (Pertany a sica7 Times del 15 de· desembre - en a . 1802. -Miniatura de (Pertany a la senyora Beethoven., de Breuning. per a Christian Hornemann. Viena; reproduït en Frim­ mel. :pàg. 31). 1805. -Retrat de Beethoven, per Robert Heimler. 'Viena; reproduït en W. ]. MaehJer (Pertany a el Musica7. TimBs,. pàg. 7; Frimel, pàg. 34). D1·buix de L. F. S�hnorr dè Caro7s/e7d, litografiat per ]. Bauer. (Casa de Be·ethoven. a Bonn). Màscara de Beethoven, emmotllada per Franz Klein. 1812. 1808. - - Bust de Beethoven, per Franz Klein, s'eg'ons la m às­ (Pertany al fabricant de pianos E. Streicher, de Viena. re-. 1812. ,cara - Frimmel, pàg. 46� Musical Times, pàg. 19). � Dibuix de L. Letronne, gravat pler Blasius Hoefel. (El més bell retrat de Beethoven. la casa de B�,ethoven, a Bonn, pos­ seeix l'exemplar que ell oferí a Wegeler; re,produït' en Frimmel. pàg. 51. Mus1·cal Times, pàg. 21). produït en 1814. Dibuix de L. Letronne: gr'avat per Riedel. d1·e Musik, pàgina 1147). 1815. -:- Segon retrat de Beethove�, per Maehler. 1815. (Reproduït - . en 19n. (PeTtany a Gleichenstein, Friburg en Brisgau. Repr�ducció la casa de Beethoven, a Bonn). 1815. Retrat de Beethoven, per ·Cristià Helckel. (Pertany a J. F. Heckel, Mannheim� reproducció la casa de Beethoven, a von a - IQ Bonn). 1818. Gravat - Kloeber. tret del dibuix de Beethoven, per Aug. von el Musical Times, pàg. 25). El dibuix ori­ ginal de Kloeber figura a la col·lecèió del Dr. Erich Prieger, de Bonn. (Reproduït en Retrat de Beethoven, per Ferran Schimon. (Gasa de Beethoven, a Bonn� reproduït en die Musik, pàg. 1149; Frimmel, pàg. 63�'Musica7. Times, pàg�-29). 1819. - 1819. Retrat de Beethoven, per K. Joseph Stieler. (Pertany Alex. Meyer Cohn, Berlín. Reproduït en Frimmel, pàg. 71). 1821. Bust de Beethoven, per Anton Dietrich. (Pertany a - a - Leopold Schroetter de ven, a Bonn. 1823. Kristelli) � r-eproducció Dibuixos-caricatures a la casa de Beetho­ de Beethoven passejant, per Frimm.el, pàg. 70). (�eproduïts Retrat de Beethoven, per WaldmueUer. 1823. (Pertany a Breitkopf i Haertel, Leipzig� re.procluît en Frimmel, pàg -. 72). 1824-6. Dibuixos-caricatures de Beethoven passejant, per la Gese77schaft der Musikfreunde, Vie­ J., P. Lysler. (Originals na � reproduïts' en Frimmel, pàg. 67 � Musical Times, pàg. 15)� 1825-6. DibU1·x, de Beethoven, per Stef;an Deeke-. (Pertany Jos. van - Boehm. en - - a, - 90 la casa de Beethoven, Georg. Decker, Vien'a; reproduccions fi. Bonn). 1826. -Dibuix de B., per A. Dietrich, litografiat, per Jos. Krie­ huber. (Reproduït en Frimmel, pàg. 73). 7' antiga, p,er Schaller. (Pertany Bust de Beethoven 1826. la casa de Beetho­ la Socie,tat filh'armònica de Lonclres còpia 74 i el Musica7 Frimmel, pàgina Bonn; reproduït ven, a a a a - a , en en a Times). 1827. - Esbós de Beethoven D�nhauseT. (Pertany a son en nit de A. Artar'Ía, Viena; reproduït per Jos. l'A77gemeine mort, en Musik-Zeitung, del 19 abril 1901). Tr�s esbossos de Beethoven en son nit de mort, per 1827. Teltscher. (Pertanyen al Dr. Aug. Heymann; publicats per Frim­ mel; reproduïts en el Courier musica7, del 15 de novembre de - 1909). 1827. hauser - Màscara de Beethoven (Cas!a de Beethpven, Molts altres seva mort. retrats a el monument de Max emmotllada per Dan­ Bonn). de Beethoven. han estat li ha r-emarcable que Klinger (Viena, 1902). L'obra miés . mórt, 91 fets des'prés de la estat consagrada és ÍNDEX Pàg. 7 Prefaci. 1 I Beethoven. Beethoven. d'Heiligenstadt, Testament (Johann) Beethoven. Heiligenstadt, per als meus germans Carl 6 d'octubre 1802 57 CARTES Al pastor Amenda , Al Dr. Franz Gerhard A . Wegeler Wegeler Cartes de Wegeler i d'Eleonora Beethoven a Wegeler A Wegeler. . A Moscheles van Breuning Sobre la música. Sobre la crítica . BIBLIOGRAFIA cartes Beethoven 70 7'3 75 75 . PENSAMENTS Per les a de Beethoven Per la vida de Beethoven. Per l'obra de Beethoven Retrats de Beethoven . . · . AQUESTA «VIDA OE BEETHOVEN» FOU ACABADA D'ESTAMPAR EN ELS TALLERS DE MESTRE AL EL DIA IODE TÉS� JUNY DE BARCELONA, r ".; ,_. _ples.